Справа № 560/12164/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

13 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду із позовом, у якому просить суд: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 1) щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач 2) в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою від 15.07.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з огляду на таке.
Вказує, що призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 30.06.2025 року, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Зазначає, що до призову на військову службу по мобілізації, він перебував на обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі встановленим ступенем придатності - «обмежено придатний».
Стверджує, що його медичний огляд для визначення придатності до військової служби, який відбувся 30.06.2025 року, пройшов з порушенням процедури, встановленого законодавством України, і не відображає реальний стан здоров`я позивача. 
Посилається на те, що одразу після проходження ним медичного огляду, його було доставлено на навчання з метою проходження військової служби та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
З вказаним рішенням позивач не погоджується, вважає дії по призову його на військову службу та зарахування до списків особового складу частини протиправними, такими, що порушують його права та законні інтереси. 
Згідно із відзивом на позов, відповідач 1 вважає, що позовна заява є безпідставною, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із такого. 
Вказує, що позивач, не погоджуючись з рішенням військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформленим довідкою військово-лікарської комісії від 30.06.2025 року за № 2025-0630-1650-4229-0, не звертався із заявою (скаргою) до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо неправомірного на його думку висновку військово-лікарської комісії.
Зазначає, що, згідно облікової картки ОСОБА_1 останній є військовослужбовцем, оскільки знятий з військового обліку 30.06.2025 року на підставі п.2 ч.5 ст.37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” - які призвані чи прийняті на військову службу.
Стверджує про відсутність неправомірних дій військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_6 відносно гр. ОСОБА_1 .
Посилається на те, що спосіб захисту свого права шляхом заявлення вимоги про скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову служби ОСОБА_1 , тобто шляхом скасування індивідуального акту, є неналежним способом захисту прав позивача.
На думку відповідача 1, оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію після його реалізації, в даному випадку – після мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.
Загалом, відповідач 1 виходить з того, що позивач був призваний на військову службу по мобілізації з дотриманням вимог законодавства України.
За відзивом на позов, відповідач 2 не визнає повністю позовні вимоги з таких підстав.
Вказує, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - звільнення з військової служби - є неефективним, адже не вирішує правомірності акту, який приймається за результатом проведеної процедури призову позивача на військову службу.
Зазначає, що той факт, що позивач перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 як “обмежено придатний” не є підставою для звільнення позивача з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка визначає виключний перелік таких підстав.
Стверджує, що, враховуючи обмеження, встановлені військово-лікарською комісією згідно довідки №2025-0630-1650-4229-0 від 30.06.2025, що міститься в матеріалах справи, за станом здоров`я позивач може проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, в підрозділі логістики.
Відповідач 2 посилається на те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
30.06.2025, позивачу оформлено направлення № ВЛКО469 на проходження медичного огляду позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За результатами медичного огляду видано довідку військово-лікарської комісії № 2025-0630-1650-4229-0 від 30.06.2025, з якої вбачається, що позивачу встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадії 2 ступеня, ризик серцево-судинних ускладнень - помірний, синусова тахікардія, ангіопатія сітківки обох очей по гіпертонічному типу. 
У цій же довідці ВЛК дійшла висновку, що позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони.
Із долучених до справи аркушів картки обстеження та медичного огляду вбачається наявність окремих записів лікарів-спеціалістів, зокрема терапевта, хірурга, невропатолога, офтальмолога, ЛОРа, психіатра. 
Також до справи долучено аркуш додаткових методів обстеження, на якому наявні окремі відмітки щодо флюорографії та рукописні записи показників артеріального тиску.
Разом із тим із наданих відповідачами матеріалів справи не вбачається належно оформлених результатів усього комплексу обов`язкових досліджень, передбачених Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) для цієї категорії осіб, а також не вбачається доказів направлення позивача на додаткове амбулаторне чи стаціонарне обстеження у разі складності остаточного визначення стану здоров`я. 
Подані до справи аркуші медичних документів є фрагментарними, містять окремі записи, проте не утворюють повного і послідовного масиву медичних досліджень, на підставі якого суд міг би встановити дотримання відповідачем-1 усієї процедури медичного огляду саме в тому обсязі, який установлений Положенням № 402.
30.06.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 видано наказ № 229 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», відповідно до якого позивача - ОСОБА_1 , 1984 року народження, направлено до військової частини НОМЕР_1 .
08.07.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 7, відповідно до якого ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду діловода служби паливно-мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи дії відповідача 1 щодо його призову на військову службу під час мобілізації протиправними, і, як наслідок, протиправним призов його військову службу, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. 
Згідно з частинами першою, другою, третьою та десятою статті 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
За частиною першою статті 24 Закону № 2232-XII, початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у навчальну частину (центр) з територіального центру комплектування та соціальної підтримки (збірного пункту) - для громадян, направлених для проходження базової військової служби; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; 5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, для громадян України, які добровільно прибули до військової частини для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період; 6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 цього Закону. 
За пунктом 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII, зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України з військового обліку військовозобов`язаних: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; які зараховані до військового оперативного резерву; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;
Відповідно до пункту 1.1 та пункту 1.2 глави 1 розділу I Положення № 402, це Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.
Це Положення поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, членів їх сімей, призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
За пунктом 2.1 глави 2 розділу I цього Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Документація, яка створюється (заповнюється) в процесі військово-лікарської експертизи, ведеться в паперовій або в електронній формі. Документування в електронній формі здійснюється із застосуванням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Члени ВЛК діють на принципах верховенства права, законності, поваги та дотримання прав людини і громадянина, доброчесності, колегіальності, рівноправності членів комісії, вільного обговорення і вирішення питань, об`єктивності, неупередженості та обґрунтованості прийнятих рішень, висновків і пропозицій.
Доброчесність є одним з визначальних принципів військовослужбовців, державних службовців, працівників, які є членами ВЛК. Їх діяльність спрямована на забезпечення національних інтересів України під час виконання завдань та функцій держави, сприяння та реалізації прав та законних інтересів людини і громадянина, підтримання позитивного іміджу держави та Збройних Сил України.
До доброчесної поведінки відноситься: пріоритет службових інтересів, компетентність, прозорість, нерозголошення конфіденційної інформації (конфіденційність), коректність та ввічливість.
Пріоритет службових інтересів - передбачає виявлення абсолютної відданості державним інтересам країни, свідоме підпорядкування власних інтересів суспільним вимогам та державним пріоритетам, обов`язок старанно діяти виключно в інтересах служби (роботи).
Неупередженість - члени ВЛК мають діяти неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-якого громадянина або групи громадян, незалежно від своїх політичних, ідеологічних, релігійних та інших особистих поглядів чи переконань, зокрема: ніколи не вдаватися до несправедливої дискримінації, виявляючи особливу прихильність чи віддаючи перевагу будь-кому; однаково рівно відноситись до усіх громадян, не допускати, щоб особиста упередженість або тиск збоку могли позначитися на об`єктивності зроблених оцінок і прийнятих рішень.
Компетентність - включає сумлінне, своєчасне та результативне виконання службових обов`язків, наказів і розпоряджень керівництва, постійне підвищення професійної кваліфікації, досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Члени ВЛК повинні: добросовісно, чесно та професійно виконувати свої обов`язки; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності; не ухилятися від прийняття рішень; не допускати зловживань та неефективного використання державної власності; знати вимоги нормативно-правових актів з питань військово-лікарської експертизи та застосовувати їх під час виконання обов`язків.
Коректність та ввічливість - у своїй поведінці члени ВЛК повинні дотримуватись правил коректності та ввічливості, прийнятних в українському суспільстві. Поведінка членів ВЛК не повинна провокувати виникнення конфліктних ситуацій.
Прозорість - члени ВЛК не повинні обмежувати доступ до інформації, що не є таємною чи конфіденційною. Члени ВЛК не повинні надавати будь-яку завідомо неповну або неправдиву інформацію з метою введення в оману.
Конфіденційність - члени ВЛК, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина або будь-яку конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала відомою у зв`язку з виконанням ним своїх повноважень, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законом випадків.
Відповідно до абзаців третього і четвертого пункту 3.3 глави 3 розділу I Положення № 402, скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_8 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.
Отже, саме існування адміністративного порядку оскарження не позбавляє особу права на безпосередній судовий захист.
Суд також враховує, що Положення № 402 є спеціальним нормативним актом, який регулює порядок медичного огляду військовозобов`язаних та оформлення результатів такого огляду. 
За таких обставин і правових підстав, саме відповідач 1 мав довести, що медичний огляд позивача проведено у повному, а не формальному обсязі, із належним документальним оформленням усіх тих дій, які стали підставою для постанови ВЛК та подальшого призову позивача на військову службу. 
Такий висновок випливає із системного аналізу положень частини другої статті 77 КАС України та норм Положення № 402.
Із приводу меж судового контролю у цій справі, то суд зазначає про таке. 
Суд не є спеціалізованою медичною установою та не вправі підміняти собою військово-лікарську комісію, самостійно визначаючи медичну придатність чи непридатність позивача до військової служби. 
Предметом судової перевірки у цій справі є не медичний висновок як такий у його спеціальному аспекті, а питання, чи були у відповідача 1 належні, законно одержані та достатні підстави для визнання позивача придатним і подальшого його призову на військову службу станом на 30.06.2025. 
Такий підхід відповідає частині другій статті 2 КАС України та узгоджується з сталою правовою позицією Верховного Суду щодо спорів, пов`язаних із мобілізацією.
Щодо першої позовної вимоги, то суд виходить із такого. 
Суд бере до уваги, що формальною підставою для призову позивача 30.06.2025 слугувала постанова ВЛК, оформлена довідкою № 2025-0630-1650-4229-0, в якій зазначено як конкретний діагноз, так і висновок про придатність до служби у визначених видах підрозділів. Саме на цей висновок об`єктивно спирався відповідач 1 при винесенні наказу № 229 про призов позивача на військову службу під час мобілізації.
Разом із тим, оцінюючи правомірність цих дій відповідача 1, суд виходить із того, що за частиною другою статті 77 КАС України саме відповідач 1 був зобов`язаний подати суду всі наявні документи й матеріали, які підтверджують додержання процедури медичного огляду, а відтак і правомірність наступного призову. 
Однак належного підтвердження повноти й послідовності проведення всіх обов`язкових досліджень медичного стану позивача відповідач 1 суду не надав. 
Подані аркуші картки обстеження та медичного огляду, результати окремих спеціалістів та фрагментарні записи щодо додаткових методів дослідження не дають можливості встановити, що саме той обсяг огляду позивача, який передбачений спеціальним нормативним регулюванням, був фактично проведений до ухвалення постанови ВЛК.
Суд окремо враховує, що у довідці ВЛК зафіксовано наявність кількох захворювань та станів, зокрема гіпертонічної хвороби ІІ стадії, синусової тахікардії та ангіопатії сітківки обох очей. 
За таких обставин обов`язок відповідача 1 надати належні докази повноти обстеження позивача та відсутності потреби у додатковому дослідженні мав підвищене значення. 
Проте матеріали справи не містять ані належно оформлених результатів усього обсягу досліджень, ані доказів направлення позивача на додаткове обстеження, ані інших документів, які б усували сумнів щодо достатності медичної бази для висновку ВЛК.
Посилання відповідача 1 на те, що позивач не звертався зі скаргою до ВЛК вищого рівня, суд відхиляє з огляду на таке. 
Суд зазначає, що адміністративний порядок оскарження постанов ВЛК не є обов`язковою передумовою для звернення до суду, а право особи на судовий захист гарантується статтею 5 КАС України. 
Сам по собі факт не оскарження постанови ВЛК у позасудовому порядку не звільняє відповідача 1 від обов`язку довести правомірність своїх дій у суді.
Окрім того, посилання відповідача 1 на те, що після призову позивач набув статусу військовослужбовця, також не спростовує доводи позову в частині першої позовної вимоги.
Суд вказує на те, що набуття такого статусу позивачем саме по собі не усуває обов`язку суду перевірити, чи були дії відповідача 1 щодо призову позивача правомірними на момент їх вчинення, тобто станом на 30.06.2025. Інакше сама процедура призову була б виведена з-під судового контролю, що суперечило б частині другій статті 2 КАС України та праву особи на звернення до адміністративного суду.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач 1 не довів належними та достатніми доказами правомірність дій щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації. Відповідно перша позовна вимога підлягає задоволенню.
Щодо другої позовної вимоги, то суд вказує на таке. 
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2025 у частині зарахування позивача до списків особового складу частини є індивідуальним актом, адресованим конкретній особі, дія якого була реалізована шляхом фактичного зарахування позивача до списків особового складу й призначення його на посаду. 
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
У постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23, сформовано правову позицію про те, що сам по собі факт визнання процедури призову протиправною не спричиняє автоматичного поновлення попереднього становища особи шляхом її звільнення чи скасування всіх похідних актів; такий спосіб захисту не є автоматично ефективним, якщо оскаржуваний акт уже реалізовано у межах інших правовідносин.
У цій справі наказ командира військової частини НОМЕР_1 не був первинним актом призову. Він оформлював наслідок уже здійсненого призову та прибуття особи до військової частини. 
Суд не встановив, що відповідач 2 діяв поза межами отриманих ним мобілізаційних документів або самостійно ініціював призов позивача. 
За цих умов визнання протиправними дій відповідача 1 щодо призову саме по собі не створює достатніх підстав для скасування вже виконаного наказу про зарахування до списків особового складу, оскільки таке скасування не призведе до ефективного поновлення порушеного права у межах спірних правовідносин. 
Тому у задоволенні другої позовної вимоги слід відмовити.
Із приводу третьої позовної вимоги, суд зазначає про таке. 
Позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про його звільнення з військової служби. 
Однак підстави звільнення з військової служби визначені спеціальним законом, а саме статтею 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
Установлення судом порушень під час процедури призову не тотожне встановленню передбаченої законом підстави для звільнення з військової служби. 
Сам суд не вправі створювати нову підставу звільнення, не передбачену законом.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23 прямо виходив із того, що визнання процедури призову протиправною не є підставою для зобов`язання військової частини звільнити особу з військової служби, оскільки це вже інші правовідносини, врегульовані спеціальними нормами. 
Окрім того, суд враховує сталу практику Верховного Суду щодо розмежування інститутів відстрочки від призову та звільнення з військової служби.
Отже, третя позовна вимога задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене вище, суд прийшов до таких висновків.
Відповідач 1 не довів правомірність дій щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, оскільки не надав усіх належних документів і матеріалів, які б підтверджували дотримання встановленої процедури медичного огляду та достатність підстав для прийняття рішення про призов. 
Водночас вимоги про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 та про зобов`язання військової частини звільнити позивача з військової служби задоволенню не підлягають, оскільки не є належним та ефективним способом захисту з огляду на характер уже реалізованого індивідуального акта стосовно позивача.
Отже, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 403, 73 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_2 , на військову службу під час мобілізації.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 403 (чотириста три) грн 73 коп за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )  ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений