ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 
справа № 753/16486/25
провадження № 3/753/29/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , 20.07.2025 року о 03 год. 15 хв., рухаючись по вул. О. Кошиця, 3-а, у м. Києві, керував автомобілем «MERСEDES BENZ S-500», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, мова нерозбірлива.Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, в порушення вимог п. 2.5 ПДР, відмовився.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, повідомлявся належним чином.
Враховуючи вище зазначені правові норми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 130 КУпАП, на особисту участь у розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним. Законом визначено випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак розгляд справи за статтею 130 КУпАП не належить до цих випадків.
Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням параграфу 1 статті 6 даної Конвенції.
При цьому до завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення наряду із охороною прав і свобод громадян віднесено в тому числі і виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю можливим розглядати справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.. 
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.
Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Хайнацька О.Ф. наполягала на закритті провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного складу адміністративного правопорушення, мотивуючи клопотання тим, що працівники поліції не здійснили відеофіксації зупинки транспортного засобу, який вказаний у протоколі, не надали жодних доказів його присутності на місці події та не зафіксували жодного факту керування ним. У матеріалах справи немає ані відеозапису руху чи зупинки «Mercedes-Benz», ані фото, ані будь-якого підтвердження, що цей транспортний засіб взагалі перебував у місці, зазначеному в протоколі. Таким чином, сам факт керування транспортним засобом є недоведеним і не підтверджений жодним допустимим доказом, що виключає можливість кваліфікації дій за ст. 130 КУпАП. 
Допитана у судовому засіданні оперуповноважена Дарницького УП ГУНП м. Києва, ОСОБА_2 , будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, повідомила, що 20.07.2025 року під час несення служби у складі слідчо-оперативної групи здійснювала охорону адміністративної будівлі, побачила, що у цей час до території під`їхав автомобіль чорного кольору, марку якого вона за сплином часу вже не пам`ятає, з якого вийшов чоловік з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Останній вимагав допустити його на територію Дарницького УП ГУНП м. Києва, пояснюючи це необхідністю вирішення питання щодо затримання працівниками поліції його знайомого. При цьому він поводився агресивно, висловлювався на адресу співробітниці поліції нецензурною лайкою. У зв`язку з цим ОСОБА_2 покликала чергового, після чого було викликано наряд поліції. 
При цьому, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 , які вона надала під час складання протоколу, що містяться у матеріалах справи, під час несення служби вона побачила автомобіль марки саме «MERСEDES», н.з. НОМЕР_1 .
Допитаний у судовому засіданні помічник чергового на посту пропуску громадян Дарницького УП ГУНП м. Києва ОСОБА_3., будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, повідомив, що 20.07.2025 року, перебуваючи на чергуванні, приблизно 03 год. 10 хв., йому стало відомо, що на територію адміністративної будівлі під`їхав автомобіль «MERСEDES» чорного кольору, з якого вийшов чоловік у стані сп`яніння, який повідомив, що працівниками поліції був затриманий його чи товариш, чи друг, після чого став відходити від управління. 
Такі ж пояснення були дані ОСОБА_3 під час оформлення протоколу.
Також ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 нецензурно виражався в бік ОСОБА_2 , після чого було викликано наряд патрульної поліції.
Крім того, ОСОБА_3 вказав, що безпосередньо момент прибуття автомобіля до адміністративної будівлі та особу водія не бачив, оскільки прибув пізніше. Про обставини події йому стало відомо зі слів ОСОБА_2 , а пізніше - з відеозапису. Факт керування транспортним засобом цією особою він не бачив, проте бачив, як ОСОБА_1 декілька разів сідав в зазначений автомобіль на водійське сидіння, і окрім цієї особи, нікого в салоні автомобіля не було. 
Будь-яких даних, які би свідчили про наявність підстав для обмови ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не подано та в ході розгляду справи не встановлено.
Крім того, пояснення вказаних осіб не відносяться до показань з чужих слів, оскільки вони були безпосередніми очевидцями пригоди.
З урахуванням наведеного вважаю достовірно встановленим факт того, що саме ОСОБА_1 20.07.2025 року о 03 год. 15 хв., рухаючись по вул. О. Кошиця, 3-а, у м. Києві, керував автомобілем «MERСEDES BENZ S-500», н.з. НОМЕР_1 , а твердження останнього про те, що він транспортним засобом не керував є неспроможними і оцінюються як обрана позиція захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене.
Згідно зі ст. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
При цьому згідно п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітке мовлення.
За наведених обставин вважаю, що у працівників поліції були наявні передбачені законом підстави для проведення ОСОБА_1 відповідного огляду на стан сп`яніння, про що працівник поліції і зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення.
Так, із даних відеозапису, долучених до матеріалів справи, переглянутого в судовому засіданні, вбачається, що  ОСОБА_1 було запропоновано пройти відповідний огляд, у зв`язку з підозрою у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак останній від проходження огляду відмовився.
Таким чином суттєвих порушень, які би вказували на недопустимість доказів у даній справі, а також могли вплинути на висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, не встановлено.
Згідно до положень ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність передбачена також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння.
Таким чином, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.5 ПДР та утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також, відповідно до ч. 1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
З урахуванням наведеного вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за обставин, встановлених у протоколі, підтверджена в повному обсязі.
Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч. 1, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.
Строк позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня винесення постанови про позбавлення цього права, у разі ухилення від здачі документа, що посвідчує право керування транспортними засобами - з моменту примусового вилучення такого документу.
Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення постанови правопорушнику, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.
Крім того, роз`яснити, що після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права, вилучене посвідчення водія повертається після успішного складання іспитів на право керування транспортним засобом.
Постанова судді пред`являється до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя