Єдиний унікальний номер 205/16734/25
Номер провадження2/205/1302/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В. 
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди,- 

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17.04.2025 року о 16 год. 50 хв.ОСОБА_2 (далі – Відповідач), керуючи транспортним засобом «Volkswaqen Passat», р/н НОМЕР_1 , по вул. Набережній Заводській, в районі е/о 21 у м. Дніпрі, будучи неуважним, відволікся від керування транспортним засобом та допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz», р/н НОМЕР_2 , який стояв попереду, продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з транспортним засобом позивача – легковим автомобілем «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3 . Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. 
Далі позивач зазначає, що для визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо – транспортної пригоди, вона звернулася до ТОВ «Аварком Консалтинг» задля замовлення послуги з оцінки вартості матеріального збитку завданого її автомобілю, що обійшлось їй у розмірі 6 000 грн. 00 коп. На виконання умов договору, ТОВ «Аварком Консалтинг» було складено Звіт № АК0606-25 від 14.06.2025 року про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, за дослідженням якого було встановлено: «Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Свр), складає: 112 400 грн. 86 коп., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Сврз), складає: 60 938 грн. 61 коп., матеріальний збиток внаслідок пошкодженого автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3 , складає: 60 938 грн. 61 коп.  
Згодом позивач зазначає, що нею було розпочато процедуру відновлення свого транспортного засобу та було залучено спеціаліста задля заміни заднього бамперу, вартістю 1000 грн. 00 коп., і документально підтверджується копією рахунку № 43 від 30.05.2025 року, копією акту виконаних робіт № 0043 від 30.05.2025 року та банківською квитанцією про оплату вищевказаної послуги зі зняття – встановлення заднього бамперу на автомобіль «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3 .
Також, позивач зазначає, що Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», відшкодувало їй частково матеріальну шкоду у розмірі 44 039 грн. 38 коп. 
Таким чином, розмір заподіяної відповідачем шкоди майну позивача складає 75 361 грн. 48 коп.: (112 400 грн. 86 коп. (фактичний розмір завданої матеріальної шкоди) + 6 000 грн. 00 коп. (витрати позивача на замовлення послуг оцінки вартості збитку автомобілю) + 1 000 грн. 00 коп. (ремонт пошкодженого заднього бампера) – 44 039 грн. 38 коп. (розмір відшкодованої матеріальної шкоди) = 75 361 грн. 48 коп.). 
У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_2 , на користь її, ОСОБА_1 , матеріальну шкоду у розмірі 68 361 грн. 48 коп., витрати на здійснення оцінки вартості матеріального збитку автомобіля у розмірі 6 000 грн. 00 коп., вартість проведеної роботи з ремонту автомобіля у розмірі 1 000 грн. 00 коп., а всього у розмірі 75 361 грн. 48 коп. та судові витрати по справі. 
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. 
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. 
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Позивач у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. 
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», також, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. 
Суд зазначає з цього приводу, що однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
В даному випадку, систематичне, на протязі декількох місяців, не прибуття такої сторони у жодне судове засідання, мають всі ознаки дій, які спрямовані на затягування розгляду справи по суті.
Оскільки стороні відповідача надавалась реальна можливість висловити у повному обсязі свої заперечення щодо пред`явленого до нього позову, та здійснити повну подачу всіх доказів на їх обґрунтування, і наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання вкотре не з`явився, суд, з метою уникнення надмірно тривалого судового розгляду судової справи, вважає за можливе завершити судовий розгляд шляхом ухвалення рішення за відсутності такого учасника справи.
Також, враховуючи те, що  відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак така сторона у судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подав, суд за згодою позивача, здійснює заочний розгляд справи, що повністю відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 17.04.2025 року о 16 год. 50 хв.водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswaqen Passat», р/н НОМЕР_1 , по вул. Набережній Заводській, в районі е/о 21 у м. Дніпрі, будучи неуважним, відволікся від керування транспортним засобом та допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz», р/н НОМЕР_2 , який стояв попереду, продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з транспортним засобом позивача – легковим автомобілем «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо – транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні ушкодження, чим завдана матеріальна шкода. 
Судом також встановлено, що постановою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17.06.2025 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили 30.06.2025 року у передбаченому процесуальним законом порядку. 
Відповідно до Звіту № АК 0606-25 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 14.06.2025 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Свр), складає: 112 400 грн. 86 коп., та вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Сврз), складає: 60 938 грн. 61 коп. Матеріальний збиток внаслідок пошкодженого автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3 , складає: 60 938 грн. 61 коп.  
Як вбачається із повідомлення, Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) 27.05.2025 року було здійснено переказ коштів у розмірі 34 167 грн. 61 коп. та 15.08.2025 року у розмірі 9 871 грн. 77 коп. згідно Договору № АТ -5813185 від 05.11.2024 року без ПДВ. Вказана  сума виплачена позивачу, про що нею зазначено у позовній заяві.
Оскільки позивач наполягає на тому, що відповідачем не відшкодована у повному обсязі матеріальна шкода, яка завдана такою ДТП, і доказів зворотного суду не представлено, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28,29 Закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9постанови від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі№359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.
Суд вважає, що протиправність дій ОСОБА_2 , щодо порушення ПДР і вчинення ДТП є доведеною, оскільки постановою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17.06.2025 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 605 грн. 60 коп.
Страховик відповідача виплатив страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,7) відповідно він виконав своє зобов`язання перед відповідачем та у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
У постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 Верховний Суд підтримав правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-69 цс15 та зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виникає обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу та франшизи, а за решту безпосередній винуватець.
Компенсація різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням шкоди підлягає стягненню саме з відповідача, оскільки останній внаслідок своїх протиправних дій є винним у вчиненні ДТП, яке знаходиться у причинному зв`язку зі шкодою, завданою внаслідок ДТП.
Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», виплати у розмірі 44 039 грн. 38 коп. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадженняN 61-12032св19).
За таких обставин, саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача суд приймає за основу Звіт № АК 0606-25 про оцінку автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3  від 14.06.2025 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_3  в результаті його пошкодження при ДТП без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Свр) на дату ДТП (17.04.2025 року).
Таким чином, розмір заподіяної відповідачем шкоди майну позивача складає 69 361 грн. 48 коп.: (112 400 грн. 86 коп. (фактичний розмір завданої матеріальної шкоди) + 1 000 грн. 00 коп. (ремонт пошкодженого заднього бампера) – 44 039 грн. 38 коп. (розмір відшкодованої матеріальної шкоди страховою компанією). 
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. 
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. 
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, оскільки при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У даному випадку судом встановлено, що в матеріалах даної справи наявні ордер на надання правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи) уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги № 2010 від 20.10.2025 року який уповноважує адвоката Савко Віталія Вікторовича представляти її інтереси в судах, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю № 736 виданого на ім`я ОСОБА_3 , платіжна інструкція щодо сплати позивачем суми у розмірі 14 000 грн. 00 коп. за договором № 2010 від 20.10.2025 року за юридичні послуги. 
Суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції, є завищеною.
Так, у даному випадку суд враховує характер та складність спору. Предметом розгляду була вимога про відшкодування шкоди — категорія справ, що є типовою для судової практики, має усталене нормативне регулювання та значний обсяг сформованої судової практики. Справа не містила складних правових питань, колізій законодавства, необхідності формування нової правової позиції або застосування спеціальних знань.
Окрім цього, обсяг процесуальних дій, виконаних представником позивача, не свідчить про значну складність або тривалість роботи.
Сам по собі фіксований розмір гонорару, погоджений сторонами договору, не є безумовною підставою для його повного відшкодування іншою стороною спору.
Таким чином, з урахуванням характеру спору, обсягу виконаних робіт, відсутності детального розрахунку витраченого часу, співмірності витрат із предметом спору та принципу справедливості, суд доходить висновку, що заявлена до стягнення сума 14 000 грн. є завищеною, економічно необґрунтованою та такою, що не відповідає критерію розумності.
У зв`язку із чим, суд доходить висновку, що позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правничу допомогу в їх повному обсязі, адже витрати часу на консультацію, написання відповіді на відзив та клопотання про витребування доказів є завищеними, відтак сума таких витрат є неспівмірною, оскільки не відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги.
Таким чином, суд вимушений констатувати, що представником позивача необґрунтовано у повній мірі розмір витрат на правничу допомогу в їх повному обсязі, сума таких витрат є неспівмірною, оскільки не відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує практику Європейського суду з прав людини з розв`язання питання відшкодування судових витрат, яка зазначена ним у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», і зроблено висновок, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З огляду на вищенаведене, суд вважає співмірним в даному випадку є стягнення на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп., з урахуванням складності справи.
Окрім цього згідно із п. 2 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що позивачем для оцінки вартості матеріального збитку на договірних засадах було залучено відповідного спеціаліста ТОВ «Аварком консалтінг», у зв`язку з чим були понесені відповідні витрати в розмірі 6 000 грн. 00 коп., що підтверджується договором про надання послуг від 30.05.2025 року, кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача, та відповідним актом виконаних робіт від 16.01.2025 року на суму 6 000 грн. 00 коп., 
Також, за змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 526, 615, 625, 1046, 1049, 1050,1166, 1187 ЦК України, ст. ст. 4, 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди, - задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с.Носи) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) завдану 17.04.2025 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду у розмірі 69 361 грн. 48 коп.
3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с.Носи) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с.Носи) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. 00 коп. 
5. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с.Носи) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані із залученням спеціаліста щодо проведенням послуг з оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 6 000 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Мовчан Д.В.