Справа №345/862/26 
Провадження № 2/345/1190/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.04.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Сирка Й.Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 . Спадщину за законом позивач прийняла за фактом постійного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті встановлено  рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2025 у справі №345/6869/24.
У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Гошовської С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця.
Однак, приватним нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця – ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
В зв`язку з тим, що іншим способом захистити спадкові права позивач не має можливості, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого неоспорюваного права.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.02.2026 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.03.2026 підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судовий розгляд справи просить здійснювати без її участі.
В судове засідання відповідач по справі ОСОБА_2 також не з`явилася, однак подала заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, та не заперечує щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_1 , а справу розглянути без їх участі.
Представник відповідача Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області Маліборський М.Б. в судове засідання не з`явився, однак подав зачву про розгляд справи без участі їхнього представника та винести рішення на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги визнають та просить суд задоволити їх в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивача баба ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08.12.2004.
Спадщину за законом позивач прийняла за фактом постійного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2025 у справі №345/6869/24.
У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Гошовської С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця.
Однак, приватним нотаріусом відповідно до копії листа №16/02-14 від 30.01.2026 відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця – ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
З копії виписки з погосподарської книги №1 за 2021-2025 роки №143 від 13.10.2025, виданої виконкомом Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, вбачається, що вищевказаний будинок та господарські будівлі та споруди спадкодавця побудовані до 1990 року.
Крім того, даний факт підтверджено також й копією технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє спадкоємця права на спадкування.
Як вже зазначалось вище, державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудамиу зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність), та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із ч. 4 ст. 3 вищезазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
У відповідності до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, за ч.1 та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.92 №449 (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.92, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію при оформленні права власності.
Таким чином, фактично єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1).
У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319).
За таких обставин спадкове право на набуття права власності на нерухоме майно може бути реалізовано лише в судовому порядку.
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц, який зазначив, що право власності на зведену до 03.08.2004 нерухомість набувається в порядку, який існував на час її будівництва, а не виникає у зв`язку з державною реєстрацією.
За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, (втратив чинність) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Тобто, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.
Отже, враховуючи, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 був збудований до 05.08.1992 року, то після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на даний житловий будинок.
За статтею 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Одним із способів набуття права власності є спадкування.
Так статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. 
У ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У відповідності до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України, є визнання права.
Стаття 386 ЦК України говорить про те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. 
У ст. 392 ЦК України зазначено, що, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Через наявність відмови приватного нотаріуса, позивач не може скористатися своїм правом на оформлення в установленому порядку спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яким є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову приватного нотаріуса у видачі мені, як спадкоємцю за законом, свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.
У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
В судовому засіданні здобуто достатньо доказів того, що спадкове майно, а саме будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належало спадкодавцю ОСОБА_3 .
Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
У відповідності до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Позивач ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 , яка прийняла належним чином спадщину, оскільки на час смерті баби була зареєстрована та постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини..
Заповіт від імені спадкодавця не укладався, тому суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на вищезазначене спадкове майно.
Керуючись ст.141, 259, 263-265,268,354 ЦПК України,-
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , у порядку спадкування за законом право власності в цілому на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Повне рішення складено та підписано 16.04.2026.

Суддя