ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2026 року	справа № 380/25026/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю “Стальконструкція 1”.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – позивач, ГУ ПФУ) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Стальконструкція 1” (далі – відповідач, ТзОВ “Стальконструкція 1”), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 01 червня 2025 року по 30 листопада 2025 року включно у загальному розмірі 6 356,52 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ТзОВ “Стальконструкція 1” зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду та є платником збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Колишньому працівнику підприємства відповідача ( ОСОБА_1 ) призначено пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки він набув відповідний пільговий стаж, працюючи у відповідача.
Позивач наголошує, що відповідно до вимог пункту 2 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” підприємства зобов`язані відшкодовувати Пенсійному фонду фактичні витрати на виплату та доставку таких пенсій до досягнення працівником загальновстановленого пенсійного віку. Позивач вказує, що на офіційну адресу відповідача своєчасно направлялися відповідні розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії. Однак за період з червня по листопад 2025 року включно відповідач свій визначений законом обов`язок не виконав, надіслані розрахунки залишив без реагування, а кошти не перерахував. У зв`язку з цим у відповідача виникла заборгованість перед бюджетом Пенсійного фонду у заявленому розмірі.
Ухвалою від 26 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Враховуючи категорію спору та обсяг доказів, судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою суду відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено наслідки його неподання.
Копія ухвали про відкриття провадження надсилалася відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за його офіційним місцезнаходженням, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (трек-номер поштового відправлення 067073932588).
Як встановлено з матеріалів справи 22.01.2026 поштове відправлення повернуто на адресу суду з відміткою поштового відділення “закінчення встановленого терміну зберігання” (відправлення вручено суду після повернення 26.01.2026).
Надаючи оцінку факту повернення поштової кореспонденції з такою відміткою, суд враховує положення пункту 5 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), згідно з якими днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до частини 11 статті 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Суд зауважує, що направлення кореспонденції за офіційною юридичною адресою є належним виконанням судом обов`язку щодо повідомлення учасника справи. 
Неотримання поштової кореспонденції за належною адресою та, як наслідок, її повернення до суду з відміткою “за закінченням терміну зберігання” є наслідком бездіяльності самого відповідача щодо організації належного отримання пошти за своїм місцезнаходженням.
За таких обставин відповідач вважається таким, що належним чином та своєчасно повідомлений про розгляд даної адміністративної справи.
Незважаючи на належне повідомлення, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, власного контррозрахунку суми боргу чи доказів його добровільного погашення до суду не надав. Жодних заяв чи клопотань від ТзОВ “Стальконструкція 1” до суду не надходило.
Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 
в с т а н о в и в :
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю “Стальконструкція 1” (ідентифікаційний код юридичної особи 39688523) зареєстроване як юридична особа. 
Відповідач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, має статус страхувальника, а відтак є платником збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Судом з`ясовано та підтверджується матеріалами справи, що колишньому працівнику підприємства відповідача, а саме ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Зазначена особа набула відповідний пільговий стаж, працюючи на підприємстві відповідача, що є передбаченою законом підставою для виникнення у ТзОВ “Стальконструкція 1” обов`язку з відшкодування Пенсійному фонду витрат на виплату та доставку такої пенсії до досягнення вказаним працівником загальновстановленого пенсійного віку.
Згідно з пунктом 6.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 19.12.2003 № 21-1 (далі — Інструкція № 21-1), у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок підприємствам через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. 
Відшкодування сум фактичних витрат у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.
На виконання вказаних приписів законодавства, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (за місцем призначення пенсії) сформувало Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій від 10.03.2025 № 2000-0507-8/37040 щодо пенсіонера ОСОБА_1 та скерувало його до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (за місцем реєстрації підприємства-боржника).
У подальшому позивач супровідним листом від 20.03.2025 № 1300-5504-8/40183 надіслав вказаний розрахунок на офіційну юридичну адресу ТзОВ “Стальконструкція 1” (вул. Луганська, 6, м. Львів) рекомендованою поштовою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Матеріали справи містять належні докази направлення вказаного розрахунку (копія фіскального чека АТ “Укрпошта” та поштового повідомлення).
Жодних заперечень, уточнень чи контррозрахунків щодо змісту надісланого повідомлення від підприємства відповідача до територіального органу Пенсійного фонду України не надходило, розрахунок у встановленому законом порядку не оскаржувався та не скасовувався.
Згідно з долученим до позовної заяви детальним розрахунком заборгованості, сума невідшкодованих ТзОВ “Стальконструкція 1” фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 2 (по пенсіонеру ОСОБА_1 ) за спірний період з 01 червня 2025 року по 30 листопада 2025 року включно становить 6 356,52 грн.
Вказана сума сформована з щомісячних нарахувань у розмірі 1 059,42 грн за кожен місяць окремо (червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2025 року).
Відповідач вказану суму заборгованості у встановлені законодавством строки (щомісяця до 25-го числа) в добровільному порядку не сплатив. Доказів повного або часткового погашення боргу станом на день розгляду справи суду не представив.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у контексті встановлених фактичних обставин справи, суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це конституційне право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі — Закон № 1058-IV).
Згідно з пунктом 2 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Законодавець чітко визначив джерела фінансування таких дострокових (пільгових) пенсій. Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим
Кабінетом Міністрів України — до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.
Суд зазначає, що за змістом наведених норм, обов`язок з відшкодування витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку пільгових пенсій є законодавчо закріпленим механізмом фінансової відповідальності роботодавця. 
Оскільки підприємство свого часу використовувало працю особи у шкідливих та важких умовах (що і дало такій особі право на достроковий вихід на пенсію), саме на це підприємство покладається тягар компенсації державі витрат на виплату такої пенсії до моменту, поки колишній працівник не досягне загальновстановленого пенсійного віку.
Механізм та процедура відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, деталізовано Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління ПФУ від 19.12.2003 № 21-1 (далі — Інструкція № 21-1).
Згідно з підпунктом 6.4 пункту 6 Інструкції № 21-1, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які надсилаються підприємствам.
Підпунктом 6.7 пункту 6 Інструкції № 21-1 імперативно визначено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Як встановлено судом, територіальний орган Пенсійного фонду належним чином виконав свої обов`язки щодо інформування відповідача про суми, які підлягають відшкодуванню, надіславши відповідний розрахунок за місцезнаходженням ТзОВ “Стальконструкція 1”.
Суд звертає увагу, що надісланий позивачем розрахунок фактичних витрат є документом, який підтверджує наявність у підприємства боргу, та узгоджується з даними персоніфікованого обліку. Відповідач у встановленому законодавством порядку вказаний розрахунок не оскаржував, доказів його недостовірності чи невідповідності закону суду не надав.
Суд наголошує, що обов`язок з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій виникає у підприємства в силу прямої вказівки закону, носить безумовний характер і покладається на роботодавця незалежно від його поточного фінансового стану, наявності коштів на рахунках чи загальних результатів господарської діяльності. Відсутність коштів не звільняє юридичну особу від виконання встановленого законом фінансового зобов`язання перед бюджетом Пенсійного фонду.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належним доказом погашення заборгованості є відповідні платіжні інструкції (доручення) або банківські виписки про перерахування коштів на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України.
Однак, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, не спростував доводів позовної заяви та не надав суду жодних доказів, які б свідчили про повне чи часткове погашення заявленої суми заборгованості у розмірі 6 356,52 грн станом на день розгляду справи або спростовували правильність її нарахування.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи, що сума боргу підтверджена документально та не спростована відповідачем, суд доходить стійкого висновку, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в адміністративній справі, суд виходить із такого.
Загальні правила та порядок розподілу судових витрат визначені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зокрема, частиною другою статті 139 КАС України імперативно встановлено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Позивачем (суб`єктом владних повноважень) за подання адміністративного позову сплачено судовий збір, що підтверджується відповідним платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи.
Однак, зважаючи на те, що позивачем у цій справі виступає суб`єкт владних повноважень, а жодних витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз у ході розгляду справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не понесено, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору відсутні.
Відтак, судові витрати зі сплати судового збору за подання позову залишаються за позивачем та з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Стальконструкція 1” (місцезнаходження: 79049, Львівська область, м. Львів, вул. Луганська, буд. 6; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 39688523) на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 13814885) заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій (за списком № 2) за період з 01 червня 2025 року по 30 листопада 2025 року включно в сумі 6356 (шість тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 52 копійки.
3. Судові витрати розподілу не пілягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням положень статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне текст рішення складений 23 березня 2026 року.

Суддя Коморний О.І.