Справа № 711/9672/25
Номер провадження 1-кп/711/245/26

В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого – судді: ОСОБА_1 
за участю:
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора – ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025250310003320 від 07.10.2025 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, не одруженого, дітей на утриманні не має, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, інвалідом, учасником бойових дій, депутатом, ліквідатором наслідків ЧАЕС не являється, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 16.08.2019 Соснівським районним судом м. Черкаси, за ч. 2 ст. 345 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі с. 75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном 1 рік 6 місяців;
2) 21.04.2021 Соснівським районним судом м. Черкаси, за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 126-1, 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71 КК України приєднано не відбутий строк 1 рік 6 місяців позбавлення волі та остаточно визначити до відбуття 3 роки 6 місяці позбавлення волі. 02.09.2024 звільнений по відбуттю покарання
3) 16.03.2026 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком 8 років (вирок не вступив в законну силу)
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
із участю в судовому розгляді: 
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 14.07.2025 близько 18 год. 11 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Єва» (ТОВ РУШ), що розташований за адресою: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 320, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, та який в подальшому неодноразово продовжений, зокрема Указом Президента України № 235/2025 від 15.04.2025 на 90 діб, шляхом вільного доступу, викрав з полиці товар, а саме чоловічу туалетну воду Paco Rabanne 1 Million 100 мл., вартістю 5699 грн. 00 коп., що належить ТОВ «РУШ».
Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав ТОВ «РУШ» матеріальної шкоди на суму 5699 грн. 00 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину визнав у повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено у обвинуваченні, але від детальних показів відмовився у відповідності до ст.63 Конституції України.
До початку судового засідання потерпілий надав до суду заяву про проведення подальшого судового засідання без його участі, цивільний позов не заявляє, шкода не відшкодована, міру покарання просив визначити на розсуд суду.
Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого потерпілого.
Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисні, умисні злочини, неодружений, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, але отримує замісну терапію у лікаря ОСОБА_5 , амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра за місцем проживання не одержує, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, є рецидив злочинів.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді реального позбавлення волі у мінімальному розмірі передбаченому ч.4 ст.185 КК України, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, який обраний ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.10.2025 року - закінчився та в подальшому не обирався.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні. 
Долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 349, 368-371, 374,615 КПК України, суд-
У Х В А Л И В:

Визнати  ОСОБА_4  винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з часу вступу вироку в законну силу.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, який обраний ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.10.2025 року - закінчився та в подальшому не обирався.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази, а саме:
Відеозапис з магазину «Єва» по вул. Шевченка, 320, що у м. Черкаси, який знаходиться на DVD-R диску, приєднано до матеріалів кримінального провадження – залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий:       ОСОБА_1