Справа № 191/6509/25 
Провадження № 1-кп/191/552/25
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Синельникове 

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:  головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі    ОСОБА_2 
розглянувши у закритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12025046390000190 від 06.11.2025року відносно неповнолітнього:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Осокорівка, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який навчається в Синельниківському професійному ліцеї, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за участю прокурора – ОСОБА_4 , потерпілої – ОСОБА_5 , обвинуваченого – ОСОБА_3 , законного представника обвинуваченого - ОСОБА_6 , захисника – ОСОБА_7 , представника Служби у справах дітей Славгородської селищної ради – ОСОБА_8 , представника сектору ювенальної превенції, відділу превенції ОСОБА_9 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Неповнолітній ОСОБА_3 01.11.2025 приблизно о 16:00 годині, знаходився неподалік від містка через р. Осокорівка між с. Мар`ївське та с. Варварівка Синельниківського району Дніпропетровської області, де в нього безпричинно з хуліганських мотивів, виник прямий злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю відносно ОСОБА_5 .
Далі, того ж дня, 01.11.2025, у раніше зазначений час перебуваючи у вищевказаному місці неповнолітній ОСОБА_3 реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи елементарними правами моралі та добропристойності, підбіг до ОСОБА_5 , та перебуваючи за спиною останньої, почав затуляти долонями своїх рук рот та очі потерпілої. Після чого, неповнолітній ОСОБА_3 штовхнув ОСОБА_5 на узбіччя, в результаті ОСОБА_5 впала на землю в положення лежачи на спині.
У подальшому, продовжуючи реалізовувати свій прямий злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства, неповнолітній ОСОБА_3 сидячи зверху на ОСОБА_5 , обличчям до обличчя останньої, наніс потерпілій один удар правою рукою стиснутою у кулак в ділянку лівого ока.
В результаті своїх умисних протиправних дій неповнолітній ОСОБА_3 , спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця верхнього повіка лівого ока, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, а саме у грубому порушені громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, суду пояснив, що він дійсно 01.11.2025 року, точний час він не пам`ятає, штовхнув потерпілу ОСОБА_5 на землю та наніс їй один удар рукою, а саме кулаком по обличчю. Причину вчинених дій пояснити не зміг, у скоєному щиро кається, просив вибачення у потерпілої.
Законний представник  ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 є її сином, який виховується у неповній родині. На даний час його поведінка значно змінилася на краще, дуже переживає за скоєне кримінальне правопорушення, просив вибачення у потерпілої. 
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 01.11.2025 року, приблизно о 16 годні вона йшла з магазину в с. Варварівка та зустріла обвинуваченого ОСОБА_10 , з яким вона привіталась. Через деякий час почула, що позаду неї хтось розвернувся і йде за нею. Потім відчула як їй хтось закрив очі правою рукою, а рот лівою рукою, щоб вона не рухалась і не кричала, та одразу повалив її на землю, і вона отримала удар в ділянку лівого ока. Вона почала кричати і побачила обвинуваченого, який почав бігти з місця події. Одразу прибігла її сусідка, яка теж впізнала обвинуваченого по куртці, в якій він був одягнений. Обвинувачений перед нею вибачився, просила не призначати сувору міру покарання. 
Представник Служби у справах дітей та сектору ювенальної превенції відділу превенції зазначили, що обвинувачений на обліку не перебуває, просили застосувати заходи виховного впливу. 
Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд, оцінивши показання  ОСОБА_3 , в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту якого він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
Вина обвинуваченого в скоєнні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю.
Дії  ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.296 КК України, як  хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.
При призначенні покарання обвинуваченому  ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого  ОСОБА_3  який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, у вчиненому розкаюється, суд приходить до висновку, що неповнолітній обвинувачений на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчинені кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставини, що обтяжують покарання, у відповідності до ст.67 КК України, відсутні.
Відповідно до ч.1 ч.2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за кордоном, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. 
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості.
Відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 ст.105 КК України.
Строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. 
При цьому судом врахована можливість застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, визначених ч. 2 ст. 105 КК України, оскільки з огляду на поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 враховуючи фактичні обставини справи, умови його життя та виховання в неповній родині, особливості особи неповнолітнього, характеристики його особи, відомості досудової доповіді, стиль його життя та оточення, низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, можливе виправлення його без ізоляції від суспільства, про що містяться дані у досудовій доповіді та витязі з оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення. 
Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, буде примусовий захід виховного характеру, передбачений п.1,п.2, ч.2 ст.105 КК України у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки, а саме: справно відвідувати навчальний захід; заборонити з 20-00 години вечора до 06-00 години ранку кожної доби перебувати в кафе та закладах, де продають алкогольні напої на розлив. 
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено. 
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
На підставі ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки, а саме: справно відвідувати навчальний заклад; заборонити з 20-00 години вечора до 06-00 години ранку кожної доби перебувати в кафе та закладах, де продають алкогольні напої на розлив. 
Встановити строк дії заходу виховного характеру до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до 07.02.2027 року. 
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 не обирати. 
Цивільний позов не заявлявся.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

 Суддя	  ОСОБА_1