ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 755/20560/25 Суддя (судді) першої інстанції: Коваленко І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.,
суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 922 від 12.12.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 ;
провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції належним чином не встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та може бути належним відповідачем у спорі, пов`язаному із скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята начальником цього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, незалежно від того, що вказаний Центр не має статусу юридичної особи.
На думку апелянта, відсутність відповідача у в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не спростовує його статус, як суб`єкта владних повноважень.
Водночас, апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.10.2022 у справі № 522/22225/21, згідно з якою «Отже, незважаючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не має статусу юридичної особи та є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_3, він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та є належним відповідачем у цьому спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята військовим комісаром цього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки» (п. 28, 31).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. 
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до ст. 311, 312 КАСУ справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що позивачем пред`явлено позовну заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не має статусу юридичної особи, оскільки, такий статус юридичної особи публічного права мають лише відповідні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.
При цьому, суд першої інстанції вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не має адміністративної процесуальної правоздатності та адміністративної процесуальної дієздатності, а чинний КАС України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які не мають статусу юридичної особи.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Частинами 1, 2 статті 210 КУпАП передбачено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі - Положення №154, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно абзацу 3 пункту 3 Положення №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Пунктом 7 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а відтак не мають статусу юридичних осіб.
Частиною четвертою статті 46 КАС України передбачено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Водночас, згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень може бути також орган державної влади без статусу юридичної особи, а також його посадова особа, якщо вони здійснюють публічно-владні функції. 
Статтею 286 КАС України визначено особливості у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зауважує, що відмова у відкритті провадження у справі лише з огляду на формальну відсутність статусу юридичної особи в особи, яка фактично здійснила оскаржувану дію, є недостатньо обґрунтованою і такою, що відповідає приписам чинного законодавства.
Отже, незважаючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_3 , він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та може бути належним відповідачем у спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята начальником цього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Такай висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 522/22225/21.
Враховуючи зазначене, безпідставним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.
Крім того, частиною 3 статті 48 КАС України передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Отже, суд першої інстанції наділений повноваженнями щодо заміни відповідача у випадку, якщо під час розгляду справи дійде висновку про заявлення вимог позивачем до неналежного відповідача.
З урахуванням викладеного, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, є підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2025 року - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2025 року скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна