ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/3280/23
Номер провадження 22-ц/818/300/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 13 травня 2025 року в складі судді Боговського Д.Є. по справі № 646/3280/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 31 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 446870-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою одноразового ідентифікатору G-6779, направленого позичальниці на зазначений в анкеті номер телефону НОМЕР_1 .
Товариством 31 січня 2022 року направлено відповідачці пропозицію (оферту) укласти договір № 446870-КС-001 про надання кредиту, а відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору на умовах, визначених офертою.
За умовами договору товариство надає позичальниці грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, які позичальниця зобов`язується повернути та сплатити проценти за ставкою 0,86645542% за кожен день користування кредитом у відповідності до графіку платежів.
Товариство свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальниці грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн шляхом перерахування на її банківську картку № НОМЕР_2 , вказану при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
До теперішнього часу боржниця свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти на суму 13 870,00 грн, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.
Вважав, що зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Зазначив, що станом на 20 червня 2023 року у відповідачки утворилась заборгованість за договором № 446870-КС-001 про надання кредиту в розмірі 116 809,33 грн, що складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту 45 300,00 грн; суми прострочених платежів за процентами 66 680,88 грн, за комісією - 4828,45 грн.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 446870-КС-001 про надання кредиту від 31 січня 2022 року у розмірі 116 809,33 грн та судовий збір у розмірі 2147,20 грн.
У травні 2025 року від ОСОБА_1 надійшли пояснення, в яких вона вказала, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» не підлягають задоволенню. Вказала, що у період дії воєнного стану забороняється нарахування штрафних санкцій. В офіційних джерелах немає інформації про наявність у ТОВ «Бізнес Позика» ліцензії на надання фінансової послуги з надання коштів у позику. Позивачем не надано належних доказів підписання електронного договору та перерахування їй кредитних коштів.
Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 13 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 446870-КС-001 від 31 січня 2022 року в розмірі 116 809,33 грн та судовий збір в розмірі 2147,20 грн, а всього 118 956,53 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії, у відповідачки утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.
На вказане судове рішення 10 червня 2025 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати, за необхідності передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зобов`язати суд першої інстанції витребувати ліцензії, детальний розрахунок заборгованості, докази передачі коштів та платіжні документи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні ліцензії на надання фінансових послуг ТОВ «Бізнес Позика». Судом не досліджено відсутність підписаного договору, первинних документів як доказів надання кредиту і належного розрахунку заборгованості. Також суд не врахував, що згідно п. 18 Прикінцевих положень ЦК України та ст. 6-1 Закону України «Про споживче кредитування» боржники звільняються від штрафних санкцій на час воєнного стану. Суд не дослідив її спроби мирного врегулювання спору, не надав належної оцінки сплаті нею 13 870,00 грн. Вказала, що кредит був отриманий 31 січня 2022 року, менше ніж через місяць було запроваджено воєнний стан, при цьому вона продовжувала виконувати свої зобов`язання, перебуваючи у м. Харкові та самостійно виховуючи неповнолітню дитину. Кредитний договір є нікчемним, оскільки укладений під впливом омани та за відсутності правоздатності у позивача.
Надані разом з апеляційною скаргою скріншоти та копії чеків колегія суддів не приймає в силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки до суду першої інстанції їх подано не було.
16 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Бізнес Позика» подало до суду пояснення щодо апеляційної скарги, в яких вказало, що підстави для її задоволення відсутні. Зазначило, що позиція відповідачки не є послідовною, оскільки вона заперечує укладення договору і отримання коштів та водночас вказує, що нею було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 13 870,00 грн, і залишок заборгованості по тілу кредиту начебто складає 36 130,00 грн, а також оспорює нараховані за користування кредитом відсотки, які помилково вважає неустойкою. Проценти, які були нараховані відповідачці, не носять карального (компенсаторного) характеру і не є мірою відповідальності, а нараховувалися кредитором виключно за користування кредитними коштами, що прямо передбачено статтею 1048 ЦК України. Примірник кредитного договору, наданий позивачем до суду, має силу оригіналу, а безпосередньо сам договір укладався сторонами шляхом процедури прийняття пропозиції, яка вчиняється акцептуванням позичальником оферти кредитодавця шляхом використання одноразового пароля ідентифікатора, без використання сторонами електронного цифрового підпису. Відповідачка зобов`язана виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та повернути не лише тіло кредиту, а й сплатити проценти за ним та комісію. 
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 02 квітня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» отримано в електронному кабінеті 07 березня 2026 року (а.с. 202, т. 1); 
ОСОБА_1 отримано 12 березня 2026 року (а.с. 203, т. 1).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 446870-КС-001 про надання кредиту в електронній формі через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://bizpozyka.com/, підписано прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 446870-КС-001 про надання кредиту (а.с. 10-15).
Відповідно до пункту 1 договору кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Передбачено, що строк кредиту - 24 тижні; процентна ставка в день - 0,86645542 %, фіксована; комісія за надання кредиту 7500,00 грн; строк дії договору до 18 липня 2022 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 110 040,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 3606,32 процентів (а.с. 10).
Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів (пункт 2). У договорі відображено графік платежів (пункт 3).
Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом одноразовим ідентифікатором Дабарської Г.Ю. G-6779. Договір містить РНОКПП ОСОБА_1 , паспортні дані, адресу, електронну адресу, номер мобільного телефону (а.с. 11).
Як вбачається з анкети клієнта ОСОБА_1 , сума бажаного кредиту - 50 000,00 грн, дата отримання кредиту - 31 січня 2022 року, зазначено адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату і місце народження, документ, що посвідчує особу, дохід за останній місяць, електронну адресу, фінансовий номер телефону та номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_2 (а.с. 17).
На підтвердження належності ОСОБА_1 картки № НОМЕР_2 надано скріншот з платіжної системи «Приват24» (а.с. 21).
Перерахування 31 січня 2022 року ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_2 коштів у розмірі 50 000,00 грн двома платежами по 25 000,00 грн на підставі кредитного договору № 446870-КС-001 від 31 січня 2022 року підтверджується довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» від 24 червня 2023 року (а.с. 22, 22 зворот). 
Як вбачається з розрахунку заборгованості, за вказаним кредитом ОСОБА_1 має заборгованість, яка станом на 20 червня 2023 року становить 116 809,33 грн, що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 45 300,00 грн; за відсотками 66 680,88 грн, за комісією 4828,45 грн, по штрафам - 0 грн. Також з вказаного розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались з 31 січня 2022 року по 18 липня 2022 року за ставкою 0,86645542 від тіла кредиту. Позичальницею сплачено на погашення кредиту загалом 13 870,00 грн, з яких на погашення тіла кредиту зараховано 4700,00 грн, відсотків - 6498,45 грн, комісії - 2671,55 грн (а.с. 6-9).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору № 446870-КС-001 від 31 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через особистий кабінет, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, відповідачка уклала електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Перерахування ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_2 кредитних коштів у розмірі 50 000,00 грн підтверджується довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» від 24 червня 2023 року.
Будь-яких доказів того, що картка № НОМЕР_2 їй не належить, та що вона не отримувала від позивача коштів за договором від 31 січня 2022 року, ОСОБА_1 не надала.
Доводи апеляційної скарги відповідачки щодо відсутності доказів підписання нею кредитного договору і отримання кредитних коштів є непослідовними та суперечать її ж власним твердженням про те, що вона намагалась сумлінно виконувати умови договору, частково погасила заборгованість та прагнула вирішення спору з позивачем мирним шляхом.
Посилання ОСОБА_1 на те, що суд не надав належності оцінки сплаті нею 13 870,00 грн, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана сума зазначена у розрахунку заборгованості.
Твердження відповідачки про те, що в матеріалах справи відсутні ліцензії на надання фінансових послуг ТОВ «Бізнес Позика», отже у нього відсутня правоздатність на укладення договору, колегія суддів відхиляє як безпідставні. Так, відповідно до свідоцтва, виданого 06 квітня 2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «Бізнес Позика» зареєстровано як фінансова установа (а.с. 31).
Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 11 травня 2017 року № 1593 ТОВ «Бізнес Позика» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних послуг), а саме на надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.
Національним банком України 14 березня 2024 року переоформлено ТОВ «Бізнес Позика» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних послуг), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги надання коштів та банківських металів у кредит, що підтверджується відповідним листом Національним банком України та витягом із Державного реєстру фінансових установ.
Вказана інформація перебуває у відкритому доступі на сайті товариства за посиланням https://bizpozyka.com/ua/publychnaya-ynformatsyya-o-kompanyy-novaya-stranytsa, а також її можна перевірити на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку України за посиланням https://kis.bank.gov.ua/search-fu.
Твердження ОСОБА_1 щодо укладення договору під впливом омани колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з зустрічним чи самостійним позовом про визнання договору недійсним з цієї підстави відповідачка не зверталась.
Посилання ОСОБА_1 на те, що суд не врахував, що згідно п. 18 Прикінцевих положень ЦК України та ст. 6-1 Закону України «Про споживче кредитування» боржники звільняються від штрафних санкцій на час воєнного стану, також є безпідставним, адже як вбачається з матеріалів справи штрафні санкції відповідачці не нараховувались, а нараховані проценти виключно за користування кредитними коштами у порядку ст. 1048 ЦК України у межах строку кредитування - до 18 липня 2022 року.
Доводи ОСОБА_1 щодо того, що товариство не надало первинних бухгалтерських документів, не можуть бути взяті до уваги, адже, як вже зазначалось, відповідачка визнає факт отримання коштів, а оскільки ТОВ «Бізнес Позика» не є банком, воно не уповноважено складати власні виписки по рахунку.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідачки висновків суду не спростовують.
Разом з тим, згідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Проаналізувавши обставини справи, колегія суддів не може погодитись з розміром стягнутої з відповідачки заборгованості, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). 
Відповідно до частин 1-2, 5, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.
Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які позивач ТОВ «Бізнес Позика» здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.
Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною.
Таким чином, позовні вимоги товариства щодо стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 4828,45 грн задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки зі сплачених відповідачкою коштів на погашення кредиту суму в розмірі 2671,55 грн зараховано на погашення комісії, умова про встановлення якої є нікчемною, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати цю суму в рахунок погашення заборгованості за процентами, та, відповідно, зменшити за її рахунок розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, з 116 809,33 грн до 109 309,33 грн (116 809,33 - 4828,45 - 2671,55).
Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення і зменшення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні з позовом до суду ТОВ «Бізнес Позика» сплатило судовий збір у сумі 2147,20 грн (а.с. 35).
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково, а саме на 93,58 % (109 309,33 х 100) : 116 809,33), то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2009,35 грн (2147,20 х 93,58 %).
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1817,00 грн та 2209,00 грн, а загалом 4026,00 грн (а.с. 158, 170).
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, на 6,42%, та зменшено розмір суми, що підлягає стягненню, позивачем їй має бути компенсовано 258,47 грн судового збору (4026,00 х 6,42%).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 1750,88 грн (2009,35 - 258,47), має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика».
Таким чином, розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика», має бути зменшений з 2147,20 грн до 1750,88 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 13 травня 2025 року в частині розміру стягнутої суми та розподілу судових витрат змінити, зменшивши суму заборгованості за договором № 446870-КС-001 про надання кредиту від 31 січня 2022 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», з 116 809,33 грн до 109 309 (сто дев`ять тисяч триста дев`ять) грн 33 коп та суми судового збору з 2147,20 грн до 1750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) грн 88 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна 

В.Б. Яцина