ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2026 р.	 	Справа № 916/29/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6, літ. В; код ЄДРПОУ 20033533),
до: Військової частини № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),
про стягнення 69103,20 грн.
За участю представників сторін:
від позивача - не з`явився;
від відповідача - Разборська Г.В., довіреність №412/49 від 03.01.2026; Веремчук В.С., довіреність № 412/562 від 28.01.2026.
від третьої особи - не з`явився.
Обставини справи. 
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Військової частини № НОМЕР_1 про стягнення страхового відшкодування за завданні збитки, в порядку суброгації в розмірі 69103,20 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн позивач просить суд стягнути з відповідача.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2026 справу № 916/29/26 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою суду від 12.01.2026 відкрито провадження у справі № 916/29/26. Прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 17.02.2026 о 14:40 год. Викликано учасників справи у судове засідання на 17.02.2026 о 14:40 год.
27 січня 2026 року до суду від Військової частини № НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з позовом повністю та вважає вимоги страхової компанії незаконними й безпідставними з огляду на таке.
На страхування службового автотранспорту кошти в кошторисі Міністерства оборони України не передбачаються – так, за відсутності бюджетних асигнувань не було можливості придбати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності для автомобіля Hyundai Santa FE військової частини.
Відповідач, посилаючись на Закон "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначає, що МТСБУ відшкодовує шкоду, заподіяну незастрахованим транспортним засобом.
Відповідач звертає увагу на характер використання транспортного засобу. Автомобіль Hyundai Santa FE залучався до виконання службових (оперативних) завдань військової частини, тобто експлуатувався в інтересах державної служби (охорони правопорядку, матеріально-технічного забезпечення тощо). На момент ДТП військовослужбовець ОСОБА_1 перебував за кермом у контексті реалізації доручених йому службових функцій (переміщення техніки за визначеним маршрутом). Це підтверджується тим, що автомобіль належить військовій частині на праві оперативного управління і без відповідного наказу чи розпорядження не міг використовуватися поза межами частини. Отже, транспортний засіб не був задіяний у приватних цілях чи позаслужбовій діяльності – його виїзд обумовлювався виконанням завдань служби.
Відповідач наголошує, що єдиним належним відповідачем за завдану ДТП шкоду може бути сам винуватець – водій ОСОБА_1 . Страхова компанія, здійснивши виплату, має право пред`явити регресну (суброгаційну) вимогу саме до цієї винної особи (ст. 1191 ЦК України). Військова ж частина не є деліктним боржником ні перед потерпілим, ні перед страховиком.
Вказаний відзив відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
02 лютого 2026 року до суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що звертався до МТСБУ з заявою на відшкодування шкоди, завданої в ДТП 19 червня 2023 року водієм військовослужбовцем ОСОБА_1 транспортного засобу марки HYUNDAI з номерним знаком НОМЕР_3 , проте МТСБУ листом від 29 грудня 2025 року відмовило у виплаті, оскільки дане авто є власністю військової частини НОМЕР_1 і зазначило, що згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, матеріально-технічного забезпечення)
На момент ДТП військовослужбовець ОСОБА_1 перебував за кермом у контексті реалізації доручених йому службових функцій (переміщення техніки за визначеним маршрутом). Це підтверджується тим, що автомобіль належить військовій частині на праві оперативного управління і без відповідного наказу чи розпорядження не міг використовуватися поза межами частини. Отже, транспортний засіб не був задіяний у приватних цілях чи позаслужбовій діяльності. Таким чином, сам відповідач підтвердив виконання водієм ОСОБА_1 своїх трудових (службових) обов`язків в момент ДТП.
Оскільки, відповідач по суті не заперечує факт настання ДТП та вину водія військовослужбовця ОСОБА_1 , який керував належним Військовій частині № НОМЕР_1 транспортним засобом марки Hyundai Santa FE під час виконання, доручених йому Військовою частиною № НОМЕР_1 службових функцій, то відтак саме до Військової частини № НОМЕР_1 , як законного володільця джерела підвищеної небезпеки та роботодавця ОСОБА_1 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» набуло право вимоги на відшкодування шкоди в порядку суброгації.
Вказану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
16 лютого 2026 року до суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
16 лютого 2026 року до суду від Військової частини № НОМЕР_1 надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, в якому відповідач просить суд замінити первісного відповідача по справі № 916/29/26 - військову частину НОМЕР_4 - належним відповідачем - ОСОБА_1 .
Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 17.02.2026 суд протокольною ухвалою відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про заміну відповідача у справі № 916/29/26, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.
Частина 2 статті 48 ГПК України передбачає, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Частина 3 статті 48 ГПК України передбачає, що після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Таким чином, саме позивачу належить виключне право самостійно визначати межі позовних вимог та суб`єктний склад відповідачів у справі, що узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства, який закріплений у статті 14 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, заміна неналежного відповідача та залучення співвідповідача, у відповідності до приписів господарського процесу, можлива лише за клопотанням позивача.
Крім того, суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом виключно позивача. 
Ухвалою суду від 17.02.2026 постановлено здійснити розгляд справи № 916/29/26 по суті впродовж розумного строку. Залучено до участі у справі № 916/29/26 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_1 . Відкладено судове засідання з розгляду справи на 11:00 год. 24.03.2026. Повідомлено учасників справи, що судове засідання призначено на 24.03.2026 об 11:00 год.
23 лютого 2026 року до суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" надійшло клопотання про виконання ухвали суду.
Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
25 лютого 2026 року до суду від Військової частини № НОМЕР_1 надійшло клопотання про виконання ухвали суду.
Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 24.03.2026 суд оголосив перерву в засіданні суду до 11:30 год. 14.04.2026.
Ухвалою суду від 24.03.2026 повідомлено ПАТ "Страхова компанія "УНІКА" та ОСОБА_1 , що наступне судове засідання з розгляду справи по суті призначено 14.04.2026 о 11:30 год.
13 квітня 2026 року до суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Представник позивача у судове засідання 14.04.2026 не з`явився.
Представник третьої особи у судове засідання 14.04.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
Представники відповідача у судовому засіданні 14.04.2026 надали пояснення, в яких позовні вимоги не визнали та у задоволенні позову просили відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які викладені у заявах по суті справи.
У судовому засіданні 14.04.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду і повідомлено представників відповідача про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що 20 жовтня 2022 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (Страховик) та Громадською організацією "Десяте квітня" (Страхувальник) був укладений Сертифікат добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО Corporate" №015140/4100/0000115 (надалі – Договір).
Предметом цього Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням, зокрема транспортним засобом "Mitsubishi Outlander", державний реєстраційний номер НОМЕР_5 (далі - застрахований автомобіль).
У відповідності до умов Договору страхування та статті 92 Закону України "Про страхування" позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування.
Відповідно до умов пункту 8 Договору страховим ризиком є, зокрема, дорожньо-транспортна пригода.
Позивач зазначає, що як вбачається з відповіді Національної поліції України, ідентифікатор картки дорожньо-транспортної пригоди в системі НПУ №3023171368548242: 19 червня 2023 року по Тираспольському шосе, 22/8, у Малиновському районі міста Одеси сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля марки "Hyundai Santa FE" державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить військовій частині НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_1 та застрахованого автомобіля марки "Mitsubishi Outlander", державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 . Дане правопорушення сталось з вини водія ОСОБА_1 .
Відповідно до Постанови Малиновського районного суду міста Одеси у справі № 521/17714/23 від 1907.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає в АДРЕСА_2 ) встановлено: "Відповідно до протоколу серії БД № 155493 від 19.06.2023року, водій ОСОБА_1 19.06.2023 року о 09 годині 40 хвилин у місті Одесі Тираспольське шосе 22/8, керуючи транспортним засобом "Hyundai Santa FE" номерний знак НОМЕР_3 , не вибрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції\ у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Mitsubishi Outlander" номерний знак НОМЕР_5 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, чим порушив вимоги п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Обставини правопорушення й вина порушника підтверджуються зібраними по справі доказами, згідно зі cт. 251 КУпАП, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, поясненнями учасників пригоди. ".
Відповідно Постанови Малиновського районного суду міста Одеси по справі № 521/17714/23 від 19 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Дана Постанова не була оскаржена та набрала законної сили 01 серпня 2023 року.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу "Mitsubishi Outlander", державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , було завдано механічних ушкоджень. Відповідно до чого Страхувальник зазнав матеріального збитку.
21 червня 2023 року потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди, звернувся до Страховика ПрАТ "СК «УНІКА" з заявою №11374247056 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № 015140/4100/0000115.
Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля "Mitsubishi Outlander", державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ПрАТ "СК "УНІКА" було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено 26 червня 2023 року Протокол № 11374247056 огляду колісного транспортного засобу.
Відповідно Ремонтної калькуляції системи AUDATEX № 1137424705 від 28 червня 2023 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mitsubishi Outlander", державний реєстраційний номер НОМЕР_5 складає 81755,86грн.
Додатково, для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки "Mitsubishi Outlander", державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ПрАТ "СК "УНІКА" було замовлено проведення експертного авто-товарознавчого дослідження (оцінки) колісного транспортного засобу у Товаристві з обмеженою відповідальністю "СЗУ Україна".
Відповідно Звіту № 25304 Товариства з обмеженою відповідальністю "СЗУ Україна" про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 12 липня 2023 року, ремонтної калькуляції системи AUDATEX № 1137424705 від 12 липня 2023 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mitsubishi Outlander", державний реєстраційний номер НОМЕР_5 складає 83713,14грн.
Відповідно до рахунку Товариство з обмеженою відповідальністю "Адіс-Мотор" №СЧ— 940763 від 22 червня 2023 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Mitsubishi Outlander", державний реєстраційний номер НОМЕР_5 складає 69103,20 грн.
Як слідує зі страхового акту №11374247056 від 05 липня 2023 року, виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору, Страховиком - ПрАТ "СК "УНІКА" прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за Договором в розмірі 69103,20 грн, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок Товариство з обмеженою відповідальністю "Адіс-Мотор" (Одеса), що підтверджується платіжною інструкцією №098962 від 06.07.2023.
Отже, враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню збитки в порядку регресу у розмірі 69103,20 грн.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" підлягають задоволенню, з таких підстав.
Стаття 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі застосовуються норми Закону № 1961-IV від 01.07.2004, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 «Про страхування» (тут і далі застосовуються норми Закону № 85/96-ВР від 07.03.1996, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
За змістом норми пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Крім того, статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).
З аналізу змісту глави 82 ЦК України слідує, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативного захистити свої права та інтереси.
Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові (службові) обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.
Відповідно до зазначених положень закону відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Відтак страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Суброгація (походить від латинського «subrogare» - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.
При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.
Судом встановлено, що у зв`язку з виплатою страхового відшкодування до ПрАТ "СК «УНІКА" перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до Військової частини № НОМЕР_1 (особи, відповідальної за заподіяння шкоди) у межах фактичних витрат.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.
Аналогічну правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 та від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019 у справі № 755/9320/15-ц.
Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь страхувальника (ГО «Десяте квітня») страхового відшкодування, є заснованими на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.
Як встановлено частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (пункти 1, 3 частини першої статті 1188 ЦК України).
Як вже було зазначено вище, наявними матеріалами справи, а саме постановою Малиновського районного суду міста Одеси по справі № 521/17714/23 від 19 липня 2023 року, яка набрала законної сили, підтверджується, що ДТП сталась внаслідок вини водія ОСОБА_1 , який на час скоєння ДТП керував транспортним засобом "Hyundai Santa FE", номерний знак НОМЕР_3 , що належав Військовій частині № НОМЕР_1 . При цьому учасники справи не заперечують той факт, що ОСОБА_1 на дату скоєння ДТП проходив військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно із частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», особи, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Положеннями частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частини другої статті 1187 ЦК України).
В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
Таким чином, аналіз зазначених норм права свідчить про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Органами, які здійснюють управління військовим майном, згідно зі статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
За приписами статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси тощо), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
Відповідно до положень частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно із частиною першою статті 137 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц.
Так, наявними матеріалами справи підтверджується та не оспорюється відповідачем, що транспортний засіб "Hyundai Santa FE" номерний знак НОМЕР_3 належав Військовій частині № НОМЕР_1 , що підтверджується, зокрема, відповіддю від НПУ, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №155493.
Отже, оскільки Військова частина № НОМЕР_1 є юридичною особою, а транспортний засіб, на якому військовослужбовець ОСОБА_1 скоїв ДТП, був на обліку та в оперативному управлінні цієї військової частини, відповідальність за шкоду, спричинену ГО «Десяте квітня» (страхувальник), повинна нести військова частина, за якою зареєстровано джерело підвищеної небезпеки - транспортний засіб "Hyundai Santa FE" номерний знак НОМЕР_3 .
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 426/5409/15-ц.
Як встановлено частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до приписів статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду: від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
У зв`язку з цим суд вважає доведеним, що ДТП сталася під час виконання водієм ОСОБА_1 службових функцій. Отже відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідач Військова частина № НОМЕР_1 , якій на момент настання події належав вказаний транспортний засіб, та яка перебувала у службових правовідносинах із ОСОБА_1 .
З матеріалів справи слідує, що пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб був застрахований ПрАТ "СК"УНІКА" за договором добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО Corporate" від 20.10.2022 №015140/4100/0000115.
Власник (ГО "Десяте квітня") пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою від 11.06.2023 № 11374247056 про подію з ознаками страхового випадку
ПрАТ «СК «УНІКА» було складено страховий акт від 05.07.2023 № 11374247056, згідно з якими визнано згадану вище подію (ДТП) страховим випадком та вирішено виплатити страхове відшкодування в сумі 69103,20 грн, які були сплачені на рахунок ТОВ «АДІС-МОТОР» згідно з платіжною інструкцією № 098962 від 06.07.2023. 
За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач є особою, на яку в силу закону покладено обов`язок з відшкодування завданих збитків, розмір яких належним чином підтверджено.
Доказів виконання зобов`язання щодо відшкодування суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 69103,20 грн відповідач на момент розгляду спору не надав.
З урахуванням викладеного вище, вимоги позивача щодо стягнення 69103,20 грн слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Доводи відповідача, викладені ним у заявах по суті справи в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Згідно частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6, літ. В; код ЄДРПОУ 20033533) страхове відшкодування за завданні збитки, в порядку суброгації в розмірі 69103,20 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 20.04.2026.

Суддя Нікітенко С.В.