ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 932/15175/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 16 січня 2026 року в адміністративній справі №932/15175/25 (головуючий суддя першої інстанції Сальков В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 19.10.2025 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовом до Департаменту патрульної поліції України, в якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення 5АВ/12666542 від 03.10.2025 року як незаконну, а провадження у справі закрити. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.10.2025 року позивач через застосунок «Дія» дізнався про накладення на нього штрафу в сумі 850,00 грн. за порушення ПДР постановою Департаменту патрульної поліції 5АВ/12666542 від 03.10.2025 року за перевищення швидкості за ст.122 КпАП України. Позивач з постановою не згоден, оскільки не перебував за кермом зареєстрованого на нього автомобіля, перебуваючи в м.Запоріжжі, де проходить військову службу. Свій автомобіль позивач надав іншому військовослужбовцю ОСОБА_2 , яка, ймовірно, могла їхати до м.Одеси або звідти. Втім, вона заперечує порушення ПДР та стверджує, що завжди находилася поруч з водієм ОСОБА_3 , який не порушував правил. З фото системи «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень» вбачається, що не є зафіксованим чітке зображення транспортного засобу та водія, який перебував за кермом, отже, немає доказів перевищення швидкості саме цим автомобілем під його керуванням. Йому та водієві не були роз`яснені права, вони не ознайомлені з матеріалами справи, не мали змоги надати письмові пояснення, докази, заявити клопотання та скористатися правничою допомогою. Відсутнє й посилання на веб-сайт, де можна ознайомитися із зображенням правопорушення. Позивач зауважує, що саме поліція повинна надати докази здійснення контролю швидкості руху в межах дії дорожнього знаку 5.70 ПДР, і якщо такого знаку не встановлено, то штраф є неправомірним. На ділянці дороги М05 Київ-Одеса 294+260 відсутні такі знаки. На нього накладено штраф в твердій грошовій сумі, чого не передбачено санкцією відповідної статті.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 16 січня 2026 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, з підстав, зазначених в адміністративному позові. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів ст.286, 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2025 року №1665/12692 (а.с.14).
Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії 5АВ №12666542 від 03.10.2025 року, прийнятою інспектором ДПП Висколян О.О., встановлено, що 03.10.2025 року о 08-43 год. за адресою M05 Київ-Одеса 294+260 зафіксовано транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, д/н НОМЕР_2 , та особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 56 км/год, чим порушила пункт 12.9(б) ПДР. 
Цією постановою позивача як власника транспортного засобу притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КпАП України з накладенням штрафу в розмірі 1700,00 грн.. Правопорушення зафіксоване технічним засобом Каскад, 026-1219, постанова містить Результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення та Посилання на веб-сайт, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення правопорушення та постановою в електронній формі: https://bdr.mvs.gov.ua/user/g/r/5AB/12666542/ з ідентифікатором доступу.
Згідно тексту позову та апеляційної скарги, позивач 03.10.2025 року не перебував за кермом належного йому автомобіля, оскільки перебував в м.Запоріжжя, де проходить військову службу. Автомобіль був переданий у користування іншому військовослужбовцю. До позову додано копію відпускного квитка військовослужбовця ОСОБА_2 , згідно з яким вона перебувала у відпустці з 02.10.2025 по 11.10.2025 (а.с.7).
Не погодившись із постановою про накладення штрафу, позивач оскаржив таку постанову до суду.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивачем не доведено обставин, якіб виключали подію чи склад адміністративного правопорушення за оскаржуваною постановою, в той час, як надані відповідачем документальні підтвердження вчиненого правопорушення є належними доказами факту перевищення водієм автомобіля HYUNDAI TUCSON, д/н НОМЕР_2 , встановленого обмеження швидкості. Оскаржувана постанова містить усі передбачені положеннями ст.283 КпАП України обов`язкові відомості щодо події правопорушення, суб`єкта адміністративної відповідальності, накладеного стягнення та порядку його сплати, а також порядку ознайомлення та оскарження постанови, та інші обов`язкові відомості, визначені законом.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Правовідносини, що виникли в даній справі, врегульовані Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, із змінами і доповненнями, Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Згідно із пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, зокрема, частина, перша, друга, третя, четверта, шоста, сьома статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Таким чином, Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за порушення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.
За приписами п.12.9.б Правил дорожнього руху України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Згідно із частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції на час спірних правовідносин) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як зазначалось вище, згідно тексту постанови серії 5АВ №12666542 від 03.10.2025 року, прийнятою інспектором ДПП Висколян О.О., 03.10.2025 о 08-43 за адресою M05 Київ-Одеса 294+260 зафіксовано транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, д/н НОМЕР_2 , та особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 56 км/год, чим порушила пункт 12.9(б) ПДР. Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КпАП України з накладенням штрафу в розмірі 1700,00 грн..
Згідно з частини 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Апеляційний суд зазначає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Доводи позивача, викладені як в позові, так і в апеляційній скарзі про те, що автомобіль HYUNDAI TUCSON, д/н НОМЕР_2 був переданий у користування іншій особі, яка заперечує порушення Правил дорожнього руху, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на те, що приміткою до ст.122 КпАП України передбачено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.
Позивач не заперечує, що транспортний засіб, зазначений в оскаржуваній постанові належить йому.
Ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_4 , про яких зазначено позивачем в обгрунтування своєї позиції, в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні як належні користувачі даного транспортного засобу. Вказані особи не є і відповідальними особами або особами, які ввезли транспортний засіб на територію України.
Звернення від ОСОБА_2 та/або ОСОБА_5 про причетність та/або обізнаність про вчиненого правопорушення до відповідача не надходило, а тому до відповідальності правомірно притягнуто власника транспортного засобу ОСОБА_1 ..
Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення швидкісного режиму, зокрема передбачені частинами першою, другою та третьою статті 122 КУпАП.
Згідно зі ст.ст.245, 246 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Стаття 268 КУпАП передбачає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства Україн кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивачем доводів на спростування зазначених у постанові обставин не наведено, окрім незгоди з оскаржуваною постановою та вчиненим правопорушенням.
Посилання позивача на те, що на наявних фотознімках не зафіксовано чіткого зображення транспортного засобу та водія, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив, з чим погоджується і колегія суддів. 
Так, згідно наданих відповідачем доказів, адміністративне правопорушення було зафіксоване 03.10.2025 за адресою: M05 Київ-Одеса 294+260, в автоматичному режимі технічним засобом Каскад 026-1219, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 «Метрологія. Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги», має експертний висновок, зареєстрований в Адміністрації Державної служби зв`язку та захисту інформації України від 02.04.2020 №1100, сертифікат відповідності UA.TR. 001 22 042-20 від 28.10.2020, сертифікат перевірки типу UA.TR. 001 5-19 Rev. 2 від 17.09.2020 та свідоцтво про повірку 22-01/32223, чинне до 25.11.2025.
У спірному випадку результатами автоматичної фіксації перевищення встановленого обмеження швидкості автомобілем HYUNDAI TUCSON, д/н НОМЕР_2 , є фотознімки з зображенням вказаного транспортного засобу, з яких вбачається, що останній рухався зі швидкістю 106 км/год, перевищивши максимально допустиму швидкість на цій ділянці дороги на 56 км/год.
Доводи апеляційної скарги наведених вище обставин не спростовують.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, апеляційний суд бере до уваги висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якій зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд першої інстанції правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 16 січня 2026 року в адміністративній справі №932/15175/25 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 16 січня 2026 року в адміністративній справі №932/15175/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя Т.І. Ясенова