Справа № 135/138/26 
Провадження № 2/135/257/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
22.04.2026     Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,
з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
 
АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.11.2019 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1001445108102, згідно якого позичальнику було надано в сумі 15 000 грн.
Крім того, 05.03.2020 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1001568768202, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 10 000 грн. 
У порушення умов кредитного договору №1001445108102 від 06.11.2019 відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 24.11.2025 виникла заборгованість у розмірі 21 533,01 грн, з яких 11 248,26 грн – заборгованість за кредитом; 5,35 грн – заборгованість за процентами; 10 279,4 грн – заборгованість за комісією. 
У порушення умов кредитного договору №1001568768202 від 05.03.2020 відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 24.11.2024 виникла заборгованість у розмірі 16 039,83 грн, з яких 9 165,93 грн – заборгованість за кредитом; 4,41 грн – заборгованість за процентами; 6 869,49 грн – заборгованість за комісією. 
Тому, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитними договорами позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 37 572,84 грн та стягнути судові витрати.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. У позовній заяві представник позивача просив розглянути справу за відсутності представника банку, проти винесення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання, хоча повідомлялася про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованою адресою місця проживання. Клопотання про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направила. Відзиву на позов до суду не подала.
За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 06.11.2019 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір№1001445108102 шляхом підписання позичальником заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 15 000 грн, строком на 24 місяці, з комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 4,99% та процентною ставкою - 0,01 % річних.
Згідно платіжної інструкції № TR.38695477.1373603.8810 від 6 листопада 2019 року АТ «ПУМБ» надало ОСОБА_1 кредитні кошти за договором №1001445108102 у розмірі 15 000 грн шляхом перерахування на відповідний рахунок відповідача.
Згідно розрахунку заборгованості АТ «ПУМБ» зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1001445108102 від 06.11.2019 станом на 24.11.2025 становить 21 533,01 грн, з яких 11 248,26 грн – заборгованість за кредитом; 5,35 грн – заборгованість за процентами; 10 279,4 грн – заборгованість за комісією. 
Судом також встановлено, що 05.03.2020між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1001568768202шляхом підписання позичальником заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 
На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит на споживчі цілі із встановленим кредитним лімітом 10 000 грн, строком на 24 місяців, з комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 4,99% та процентною ставкою - 0,01 % річних. 
Згідно платіжної інструкції № TR.41405767.35695.8810 від 5 березня 2020 року АТ «ПУМБ» надало ОСОБА_1 кредитні кошти за договором №1001568768202 у розмірі 10 000 грн шляхом перерахування на відповідний рахунок відповідача.
Згідно розрахунку заборгованості АТ «ПУМБ» зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1001568768202 від 05.03.2020 станом на 24.11.2025 становить 16 039,83 грн, з яких 9 165,93 грн – заборгованість за кредитом; 4,41 грн – заборгованість за процентами; 6 869,49 грн – заборгованість за комісією. 
АТ «ПУМБ» направляло позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитних договорів №1001445108102 та №1001568768202 щодо погашення заборгованості в загальному розмірі 37 572,82 грн, проте ця вимога не виконана, порушення не усунуто. 
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що АТ «ПУМБ» має право вимоги до ОСОБА_1 на підставі укладених кредитних договорів №1001445108102 від 06.11.2019 та №1001568768202 від 05.03.2020.
Розрахунки заборгованості по сумах кредиту та по нарахованим процентам за кредитними договорами №1001445108102 та №1001568768202, укладеними між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , надані суду позивачем, є належними та допустимими доказами стосовно заборгованості відповідача за неповернутими сумами кредиту на нарахованими процентами.
Разом з тим, розрахунки заборгованості по комісії за вищезазначеними кредитними договорами не можуть вважатися належними та допустимим доказами стосовно нарахування банком комісії за обслуговування кредиту і відповідно заборгованості відповідача по даній комісії з огляду на наступне.
Умовами кредитного договору, зокрема заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1001445108102(пункт 4) встановлено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4,99%.
Згідно з розділом заяви «Графік платежів» комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 748,50 грн щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором становить 17 964 грн.
Умовами кредитного договору, зокрема заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1001568768202 (пункт 4) встановлено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4,99%.
Згідно з розділом заяви «Графік платежів» комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 499 грн щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором становить 11 976 грн.
Таким чином встановлено, що умовами укладених між сторонами договорів передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) зроблено висновок, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів існування, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості встановлена пунктом 4 кредитних договорів №1001445108102від 06.11.2019 та №1001568768202 від 05.03.2020, та паспортами споживчого кредитування. 
У даній справі, у кредитних договорах, укладених між сторонами, зазначено, що відповідачці видається споживчий кредит на споживчі цілі.
У той же час, у кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 4 кредитних договорів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що положення кредитних договорів №1001445108102від 06.11.2019 та №1001568768202 від 05.03.2020 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 10 279,4 грн за договором №1001445108102та комісії у розмірі 6 869,49 грн за договором №1001568768202 за обслуговування кредитної заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 
Нікчемність вказаної умови договору має правове значення при визначенні розміру кредитної заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь кредитодавця.
Так, у разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.
Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17.
Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.
Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення цієї статті застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).
Суд враховує, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, тому він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.
Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості по комісії за кредитним договором №1001445108102від 06.11.2019 та №1001568768202 від 05.03.2020, а також виписок по картковим рахункам видно, що ОСОБА_1 сплачувала кошти на погашення заборгованості за договорами кредиту.
Так, за договором №1001445108102від 06.11.2019 позичальником на погашення заборгованості сплачувались кошти, з яких на погашення комісії зараховано 6736,5 грн.
За договором №1001568768202 від 05.03.2020 позичальником на погашення заборгованості сплачувались кошти, з яких на погашення комісії зараховано 2495 грн.
Зважаючи на те що у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок зі сплати комісії банку через нікчемність таких умов кредитних договорів, то сума основного боргу за тілом кредиту та відсотками підлягає зменшенню на суму фактично сплаченої комісії.
Враховуючи вищевикладене, суд, при визначенні розміру кредитної заборгованості відповідача за кредитними договорами, вважає за необхідне зарахувати стягнуті з останньої кошти за комісію в рахунок непогашеної заборгованості, тому з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПУМБ» підлягає стягненню заборгованість: за кредитним договором №1001445108102від 06.11.2019 в розмірі 4 517,11 грн (11 248,26 + 5,35 – 6736,5 = 4 517,11); за кредитним договором №1001568768202 від 05.03.2020 в розмірі 6 675,34 грн (9 165,93 + 4,41 – 2495 = 6 675,34).
Підсумовуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково на загальну суму 11 192,45 грн (4 517,11 + 6 675,34).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір має бути присуджено позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач пред`явив позов на загальну суму 37 572,84 грн. Позов задоволено на суму 11 192,45 грн. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме – 793,09 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 280-282 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
 
Позов задовольнити частково. 
 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (м.Київ, вул.Андріївська, буд.4, ЄДРПОУ 14282829) заборгованість за кредитним договором №1001445108102від 06.11.2019 в розмірі 4 517,11 грн, та заборгованість за кредитним договором №1001568768202 від 05.03.2020 в розмірі 6 675,34 грн, що разом становить 11 192 (одинадцять тисяч сто дев`яносто дві) грн 45 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - 793,09 грн судових витрат. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його повного складення до Вінницького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 24.04.2026.

Суддя