Справа № 165/3835/25
Провадження № 2/165/266/26

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Рибас А.В.
за участю секретаря судового засідання Попіки Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, –

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вимоги обґрунтовує тим, що вона 26.07.2017 року уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 та у цьому шлюбі у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Також зазначає, що з 2019 року стосунки у родині погіршилися та з осені цього ж року сторони припинили подружні стосунки. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 вересня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, дитина залишилася проживати з позивачем. Оскільки батько дитини не надавав будь-якої матеріальної допомоги на дитину, за заявою позивача 09.06.2020 року Нововолинським міським судом Волинської області виданий судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Відповідач був зареєстрований і проживав разом з родиною за адресою: АДРЕСА_1 , та мав посвідку на проживання в Україні. Проте, у жовтні 2020 року відповідач знявся з реєстрації вищевказаного місця проживання та на даний час місце його перебування не відомо.
Крім того, позивач вказує, що батько дитини – відповідач у справі у 2020 році та на початку 2021 року нерегулярно сплачував аліменти на утримання сина, проте з червня 2021 року він припинив надавати будь-які кошти на утримання дитини та з того часу не спілкується з сином, будь-якої участі у житті дитини не приймає, матеріально сина не забезпечує, його розвитком не цікавиться. Існує заборгованість відповідача із сплати аліментів за період з 2021 року по 2025 рік в сумі 70 723,50 грн. Фактично батько дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина. Відповідач жодного разу не цікавився розвитком та вихованням дитини, її навчанням. Не відвідував сина ні у дитячому садку, ні у школі, що підтверджується відповідними довідками з навчальних закладів. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. 
На переконання позивача, вищевказані обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, закріплених у ч. 1-3 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітнього сина. 
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 17.11.2025 року відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення відповідача батьківських прав та призначено підготовче судове засідання на 24.12.2025 року. 
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 24.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування письмових доказів та зобов`язано орган опіки та піклування – виконавчий комітет Нововолинської міської ради надати висновок про доцільність або недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з чим оголошено перерву у підготовчому засіданні.
Ухвалою суду від 28.01.2026 року підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 17.02.2026 року. 
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву, у якій просила провести судовий розгляд справи по суті за відсутності сторони позивача на підставі наявних у справі доказів та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. 
Відповідач ОСОБА_5 правом подати відзив не скористався, в судове засідання не з`явився. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим, судовий виклик за останнім відомим місцем проживання не вручений через відсутність адресата.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву щодо проведення разгляду справи за її відсутністю, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.
Враховуючи згоду позивача, керуючись статтею 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами.
Датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята cтатті 268 ЦПК України) 19.02.2026 року.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07.06.2018 року Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про що складено відповідний актовий запис за № 238 (а.с. 9).
Відповідно до рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29.09.2020 року у цивільній справі № 165/1156/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , було розірвано шлюб, зареєстрований між ними 26.07.2017 року Луцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинський області, актовий запис № 55 (а.с. 11).
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 17 грудня 2021 року Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 17.12.2021 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 341. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_8 » (а.с. 12).
З довідки Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області № 338 від 16.10.2025 року та долученого до неї розрахунку заборгованості по аліментах, вбачається, що на примусовому виконанні у вказаному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 62452591 з примусового виконання судового наказу № 165/1154/20 від 09.06.2020 року, який видано Нововолинським міським судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.04.2020 до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.09.2025 року становить 70 732,50 грн. (а.с. 15-16).
Відповідно до довідки Нововолинського закладу дошкільної освіти № 9 Нововолинської міської ради Волинської області № 51 від 14.10.2025 року (а.с. 14), батько дитини ОСОБА_3 – ОСОБА_5 за період відвідування дитиною закладу дошкільної освіти з сім`єю не проживав та участі у вихованні дитини не приймав. Жодного разу у закладі дошкільної освіти не з`являвся, батьківську плату за харчування дитини не здійснював, успіхами сина ні в усній, ні в письмовій формі не цікавився.
З висновку виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 135 від 05 лютого 2026 року, вбачається, що органом опіки та піклування проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_9 , та встановлено, що дитина проживає у двокімнатній квартирі, яка перебуває у власності вітчима ОСОБА_7 , за місцем проживання створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини; хлопчик забезпечений усім необхідним; у сім`ї панує дружня атмосфера та доброзичливі стосунки. Під час спілкування з дитиною з`ясовано, що хлопчик вважає своїм батьком вітчима, про рідного батька говорить неохоче, не пам`ятає його та зазначає, що має лише одного тата. 
Комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку дитини. ОСОБА_10 не звертався до органу опіки та піклування або інших уповноважених органів із заявами про перешкоджання йому у спілкуванні з сином та участі у його вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідного спілкування, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та не створює умов для її повноцінного розвитку. З урахуванням встановлених обставин органом опіки та піклування наданий висновок, про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 66-68).
При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конвенції про права дитини, Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства».
Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 9 вищевказаної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно законодавству України.
Згідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Верховний Суд, з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати, як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
У п. 100 справи «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (як приклад, рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
Крім того, в рішенні у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20).
Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування – виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини, суд дійшов переконання про доведеність позивачем факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач, не маючи будь-яких об`єктивних перешкод, з власної волі не спілкується з сином, не відвідує його, не цікавиться станом його здоров`я, не проявляє батьківської турботи, уваги та жодного інтересу, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
За таких обставин, враховуючи права та інтереси неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_11 на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати в сумі 1 211,20 грн. на сплату судового збору (а.с. 5), оскільки її позовні вимоги задоволені у повному обсязі.
На підставі ст.ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10-11, 77-80, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд, –

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, – задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно його неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 19.02.2026 року
Учасники провадження:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКППневідомий.
Третя особа: Виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки та піклування, адреса: проспект Дружби, буд. 27, м. Нововолинськ Волинської області, 45400.

Суддя           Алла РИБАС