Справа № 188/2642/25 
Провадження № 1-кп/188/282/2026 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 
за участю секретарі: ОСОБА_2 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в c-ще Петропавлівка обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 12024041530000214 від 19.11.2024р. та угоду про визнання винуватості відносно обвинуваченого:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець
смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської
області, зареєстрований та проживає по 

АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, на утриманні
дітей не має, працює машиністом електровоза шахта
«Дніпровська», освіта середня, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 , раніше не судимий, з.з. НОМЕР_2 , 
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України, -
за участю прокурора: ОСОБА_4 
за участю захисника: ОСОБА_5 
за участю обвинуваченого: ОСОБА_3 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 військовий обов`язок включає, в тому числі, призов на військову службу. 
Згідно абз.1 ч.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абз. 4 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався, в тому числі Указом Президента України №740/2024 від 28.10.2024, затвердженим Законом України №4024-IX від 29.10.2024, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.
Крім того, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради Національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини Першої статті 106 Конституції України оголошено проведення загальної мобілізації протягом 90 діб, в тому числі, на території Дніпропетровської області, яка в подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувалася, в тому числі Указом Президента України №741/2024 від 28.10.2024, затвердженим Законом України №4025-ІХ від 29.10.2024, продовжено з 10 листопада 2024 року на 90 діб.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним, рішенням військово-лікарської комісії визнаний придатним до військової служби, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 14.11.2024 о 14 год. 30 хв., який перебував в адміністративному приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за адресою: АДРЕСА_2 , вручено повістку на відправку до місця проходження військової служби на 08 год. 00 хв. 15.11.2024, яку він підписав та був ознайомлений із змістом повістки на відправку до військової частини НОМЕР_3 .
У подальшому, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, 08 год. 00 хв. 15.11.2024 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, тим самим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993.
Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_3 , діючи умисно, не маючи на підставі ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважних причин неприбуття, звільнення чи відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, або її заміни на альтернативну (невійськову) службу, переслідуючи мету ухилення від її проходження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи належним чином ознайомлений про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, від проходження військової служби відмовився, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду від 19 березня 2026 року по кримінальному провадженню № 12024041530000214 про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_3 погоджується на призначення йому покарання за ст. 336 КК України у виді трьох років позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснені наслідки укладення угоди відповідно до ст. 473 КПК України.
Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Прокурор та захисник в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. 
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 повністю відповідає вимогам законодавства, оскільки її умови не суперечать вимогам КПК України та іншим Законам. 
Слідчими органами правильно визначена правова кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 336 КК України, які виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. 
Умови угоди відповідають інтересам суспільства та принципам гуманізму, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, є всі обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди було добровільним, обвинувачений має можливість виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, є всі фактичні підстави для визнання винуватості, узгодженні сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, при призначені покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Крім того, ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч.ч. 4,5 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 472, 475 КПК України, суд -
УХВАЛИВ: 
Затвердити угоду про визнання винуватості від 19 березня 2026 року у кримінальному провадженні № 12024041530000214, укладену між прокурором Шахтарської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком два роки з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. 
Речові докази та судові витрати в кримінальному провадженні відсутні. 
Захід забезпечення кримінального провадження не обирався.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку, звернувшись до суду із відповідною заявою. 
 Суддя 	  ОСОБА_1