Справа №345/6944/25 
Провадження № 2/345/363/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2026 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», представника позивача Томило Оксани Борисівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
08 вересня 2025 року представник позивача ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Томило О.Б. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суму заборгованості за кредитним договором у розмірі: 106 686,57 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу: 5 000,00 грн. 
В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 25.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» ( далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 укладений в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором договір кредитної лінії № 985838582, згідно якого вона отримала кошти в розмірі 35 000,00 грн. зі сплатою відсотків. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані на банківську картку, яка була вказана позичальником при укладенні договору. 31.03.2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/29, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за договором кредитної лінії № 985838582. Зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню коштів та сплаті відсотків за їх користування за договором кредитної лінії № 985838582 від 25.12.2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 106 686,57 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 34 999,57 грн., заборгованість за відсотками – 71 687,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову
15 січня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнала частково. Зазначила, що розмір відсотків, що становить 71 687,00 грн. є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить 34 999,57 грн. Зазначила, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові відсотки спотворю їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника викопувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюються на несправедливо надмірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. У зв`язку з цим просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 985838582 від 25.12.2024 року в сумі 52 500,0 грн., яка складається з 35 000,00 грн. (прострочена заборгованість за кредитом), 17 500,00 грн. (прострочена заборгованість за нарахованими процентами) та сплачений судовий збір.  
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.01.2026 року витребувано у АТ КБ «ПРИВАТ БАНКУ виписку про рух коштів по банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 25.12.2024 по 03.01.2025 на загальну суму 35 000,00 грн.
13.02.2026 року на виконання ухвали суду з АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» надійшли витребувані документи.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлена відповідно до вимог закону. Причину неявки суду не повідомили.
Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
25.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 985838582 (далі - Договір), який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», та підверджується такими доказами: електронним листуванням "Манівео" з позичальником щодо порядку укладення кредитного договору; правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (для фізичних осіб - споживачів фінансових послуг) в редакції від 29 березня 2024 року; заявкою на отримання грошових коштів на кредит від 25.12.2024 року, де міститься інформація про позичальника, про кредитний правочин та банківську картку; паспортом споживчого кредиту "Смарт" до договору № 985838582 від 25.12.2024 року; договором кредитної лінії № 985838582 від 25.12.2024 року.
Відповідно до п. 2.1. Договору, за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Загальний розмір кредиту за цим Договором становить 11 579,00 грн. та надається позичальнику 25.12.2024 року ( п. 2.2., п. 2.3. Договору).
Відповідно до п. 3.1. Договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції. На момент укладення цого Договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п.3.2 Договору.
Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1 Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нараховани процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав ( п.3.2. Договору).
Відповідно до п. 8.2 та п.8.3. Договору базова процентна ставка складає 0,98 % в день від суми залишку кредиту, є фіксованою та не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розразунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання (п.11.1 Договору).
25.12.2024 року кошти в розмірі 11 579,00 грн. були перераховані на платіжну карту № НОМЕР_1 , як кредит ОСОБА_1 за договором № 985838582 від 25.12.2024 року, що підтверджується інформаційною довідкою виданою ТОВ "ПрофітГід".
Згідно Додаткової угоди від 25.12.2024 року до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1 000,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 25.12.2024 року до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1 000,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 26.12.2024 року до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1 000,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 26.12.2024 року до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1 000,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 26.12.2024 року до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1 000,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 02.01.2025року до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 2 000,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 02.01.2025до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1 000,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 03.01.2025 до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1 050,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 03.01.2025 до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 2 050,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 03.01.2025 до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 2 050,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 03.01.2025 до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 2 050,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 03.01.2025 до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 2 050,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 03.01.2025 до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 2 550,00, грн. 
Згідно Додаткової угоди від 03.01.2025 до Договору № 985838582 від 25.12.2024 року сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 3 621,00, грн. 
Зазначені вище перекази коштів підтверджуються інформаційними довідками, виданими ТОВ «ПрофітГід», платіжними переказами (заявами) на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача та довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Таким чином загальна сума боргу за Договором № 985838582 від 03.01.2025 року за тілом кредиту становить 35 000,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 985838582 від 25.12.2024 за тілом кредиту - 35 000,00 грн., за відсотками за період з 25.12.2024 року по 31.03.2025 року - 74 794,36 грн.
31.03.2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/29, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру прав вимоги та витягу із реєстру прав вимоги до договору факторингу № МВ-ТП/29 від 31.03.2025 року за боржником ОСОБА_1 рахувалася заборгованість за тілом кредиту - 35 000,00 грн., за відсотками - 74 794,36 грн.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомило листом на електронну адресу боржника ОСОБА_1 про заміну кредитора на ТОВ «Таліон Плюс», що підтверджується повідомленням про відступлення права вимоги.
Також ТОВ «Таліон Плюс» повідомило листом на електронну адресу боржника про дострокове розірвання кредитного договору № 985838582 від 25.12.2024 року з 22.08.2025 року та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі, що підтверджується повідомленням про дострокове розірвання договору ( звор. а.с. 36 ).
Згідно розрахунку заборгованості, який сформований ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 985838582 від 25.12.2024 року станом на 21.08.2025 року становить: за тілом кредиту – 34 999,57 грн., за відсотками – 71 687,00 грн., неустойка – 17 499,79 грн.
На виконання ухвали суду про витребування доказів, листом від 05.02.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260204/41957-БТ АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» повідомило, що платіжна картка номер № НОМЕР_1  належить ОСОБА_1 та з виписки по рахунку вказаної банківської карти встановлено, що у період з 25.12.2024 року по 03.01.2025 року на карту було зараховано кошти в сумі 35 000,00 грн.
Застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ч. 1, 2 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Зі змісту спірного кредитного договору № 573840322 від 29 серпня 2024 року вбачається, що його підписано позичальником електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статтей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
У вказаному кредитному договорі сторони погодили умови кредитування, в тому числі розмір кредиту та відсоткову ставку за користування кредитом.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору факторингу № МВ-ТП/29 від 31.03.2025 року до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 985838582 від 25.12.2024 року .
Первісний кредитор повідомив боржника ОСОБА_1 на її електронну адресу про заміну кредитора, що підтверджується повідомленням про відступлення права вимоги.
Позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_1 правовідносин у зв`язку з укладенням кредитного договору, отримання ним кредитних коштів, а також наявності з сторони відповідача невиконаних зобов`язань щодо повернення тіла кредиту в розмірі 35 000,00 грн.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками, то суд зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Суд враховує, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13).
Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому пунктом 3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п. 3.1 Договору).
Відповідно до п. 3.2 Договору сторони погодили, що встановлений в пункті 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Згідно п. 3.3 Договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 868 грн. 50 коп. та нараховану комісію за надання кредиту у розмірі 578 грн. 95 коп. Про суму нарахованих процентів та комісії, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. У разі отримання додаткового траншу протягом визначеного на момент укладення договору дисконтного періоду, сума нарахованих процентів та комісії, яку необхідно сплатити для першої пролонгації також зазначається у особистому кабінеті позичальника. У разі якщо строк дисконтного періоду закінчився, позичальник має можливість повернутися в дисконтний період, якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема комісії за надання кредиту та неустойки). Після поновлення дисконтного періоду, його тривалість складає 30 (тридцять) календарних днів та застосовуються умови його пролонгації дисконтного періоду, описані в п. 3.2. Договору
Згідно з п. 7.1. Договору сторони дійшли згоди, рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 24.01.2025, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору.
Відповідно до п. 7.2. Договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п 11.1. договору;
7.2.2. ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/ припинення дії Договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору.
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 24.01.2030 ( п. 7.3. Договору).
Проценти за договором сплачуються в наступному порядку:
Протягом Дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, врахованої відповідно до правил цього договору (п.7.4.1. Договору).
Після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно ( п. 7.4.2. Договору).
Згідно з п. 8.1. Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника Договором не передбачено.
Процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку ( п. 8.2. Договору).
Відповідно до п. 8.3. Договору базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.
Судом встановлено, що кредитний договір № 985838582 укладено 25.12.2024 року, відсотки за користування кредитом позивачем нараховано за відсотковою ставкою 0,98 %, тобто в межах визначених Законом України «Про споживче кредитування» .
Відповідно до п. 11.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час ді Договору, діють до повного їх виконання.
Отже сторонами було погоджено строк дії договору, який зазначений в п.11.1 Договору.
Вищенаведене свідчить про наявність у позивача права на нарахування відсотків за кожен день користування кредитом після закінчення 30-ти денного строку дисконтного періоду кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, з умовами якого позичальник був ознайомлений.
Із наданих позивачем розрахунків заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховувалися в межах дії кредитного договору відповідно до умов кредитного договору, а тому в суду наявні правові підстави для стягнення відсотків за кредитом в розмірі 71687,00 грн.
Щодо доводів представника відповідача про несправедливість розміру нарахованих процентів та посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, суд зазначає таке.
Суд не погоджується з наведеними аргументами та вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених у зазначеній постанові. Посилання представника відповідача на відповідні правові позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду є помилковим, оскільки обставини цієї справи та характер спірних правовідносин не є тотожними тим, що були предметом розгляду у наведеному судовому рішенні.
Так, у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
У пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів.
Однак у даному випадку позивач не заявляв вимог про стягнення процентів, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання. Натомість позовні вимоги стосуються стягнення, окрім суми основного боргу (тіла кредиту), процентів за правомірне користування кредитними коштами відповідно до умов договору. 
Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідачка, укладаючи кредитний договір, мала можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім того, згідно з умовами договору, вона мала право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі після отримання грошових коштів (п. 9.2.1.6. договору), однак таким правом не скористалася.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності
Щодо розподілу судових витрат
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи встановлено, що позовна заява подана через систему «Електронний суд» та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено позивачем із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн., та підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 2608 від 18.11.2025 року.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, тому згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу надано суду такі документи: договір про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, додаткову угоду № 1992 від 09.10.2025 року до договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 09.10.2025 року відповідно до договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 5 000,00 грн. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На переконання суду, в даному випадку такий розмір витрат на правничу допомогу буде достатнім, пропорційним і справедливим, а також не становитиме надмірного тягара для відповідача.
Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 625, 629, 1049, 1054, 1056 ЦК України, ст.ст.81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», представника позивача Томило Оксани Борисівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (код ЄРДПОУ 39700642)  заборгованість за договором кредитної лінії № 985838582 від 25 грудня 2024 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34 999,57 гривень та заборгованості за відсотками в розмірі 71 687,00 гривень, всього на загальну суму 106 686,57 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (код ЄРДПОУ 39700642) судові витрати в розмірі 5 422,40 грн., які складаються із 2 422,40 грн. судового збору та 3 000,00 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: