ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1623/25  Номер провадження 22-ц/814/1027/26	Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О. І.,
суддів: Карпушина Г.Л., Чумак О.В.,
розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (надалі - АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №501376155 в сумі 185016,38 грн., з яких 87716,65 грн. – заборгованість за кредитом 97299,73 грн. – заборгованість по відсотках, судові витрати в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15123,79 грн.
Вказувало, що 21 жовтня 2021 року між банком та ОСОБА_1 було укладено вище вказаний кредитний договір, згідно умов якого позичальник отримала 90000 грн. під 40% річних, строком на 60 місяців, з датою повернення 21.10.2026.
Неналежне виконання умов кредитного договору позичальником призвело до виникнення заборгованості, про наявність якої останній був повідомлений письмовою вимогою в лютому 2025 року, однак в досудовому порядку не погасив її, в зв`язку з чим банк змушений звернутися до суду про стягнення заборгованості в судовому порядку.

Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2025 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» відмовлено. 
Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог, оскільки позивачем не доведено укладання між сторонами кредитного договору, враховуючи, що останній не підписаний позичальником особисто чи за допомогою електронного підпису.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Сенс Банк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги
Вказує, що ОСОБА_1 підписала договір за допомогою одноразового ідентифікатора, що був направлений на її номер телефону.
Крім того наявність кредитних правовідносин та укладання кредитного договору доводиться випискою по особовим рахункам, з яких вбачається користування коштами та неодноразова сплата позичальником коштів на погашення кредиту. 
Вважає, що судом було надано невірну оцінку зібраним по справі доказам, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості внаслідок недоведеності факту укладання договору. 

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду АТ «Сенс Банк» на підтвердження заявлених вимог надав суду ксерокопії оферти від імені ОСОБА_1 на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501376155, акцепт пропозиції банку на укладання угоди, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, довідку про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 , меморіальний ордер на 95000 грн. надання кредиту за договором №501376155, виписку по особовому рахунку з 21.10.2021 по 21.02.2025, вимоги про усунення порушень з зазначенням суми боргу в розмірі 185016,38 грн. станом на 16.02.2025 та необхідністю її погашення, докази її направлення позичальнику, а також статутні документи банку.
Увалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту укладання кредитного договору №501376155 з відповідачем ОСОБА_1 , оскільки по справі не доведено його підписання останньою ні особистим підписом, ні за допомогою електронного підпису.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновками суду.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу
Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З наданих банком на підтвердження позовних вимог доказів вбачається, що ОСОБА_1 21.10.2021 звернулась до АТ «Альфа Банк» (зараз АТ «Сенс Банк») з офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501376155, яка була прийнята банком, про що свідчить акцепт пропозиції на укладання угоди.
Згідно умов споживчого кредиту ОСОБА_1 отримала кредит готівкою в сумі 95000 грн. під 40% річних, строком на 60 міс., з датою повернення кредиту 21.10.2026. Також умовами сторони передбачили сплату кредиту щомісячними платежами по 3681,41 грн., що вбачається окрім іншого з графіку платежів, який є додатком №1 до угоди про надання кредиту.
Згідно довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 підписання угоди №501376155 позичальником здійснено аналогом ЕЦП, у формі одноразового ідентифікатора 4246 (комбінація цифр, яку позичальник отримав у вигляді смс-коду, надісланого на телефон).
Меморіальним ордером №639652251 від 21.10.2021 доводиться видача коштів в сумі 95000 грн., як надання кредиту за кредитним договором №501376155.
З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається зарахування коштів в сумі 95000 грн. та часткове погашення нею кредиту в листопаді-лютому 2021-2022 років та протягом лютого- травня 2023 року.
Надаючи оцінку вказаним доказам в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, оскільки вони стосуються доказування предмета спору, а відтак приймаються колегією суддів до уваги. 
Прийнявши до уваги надані стороною позивача докази, апеляційний суд вважає доведеним факт укладання між сторонами кредитного договору, його неналежне виконання позичальником, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості.
Як зазначалося вище, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені умовами договору. 
З додатку до договору, яким є графік платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту вбачається, що при його укладанні сторони визначили розмір та періодичність щомісячних платежів в сумі 3681,41 грн. на погашення кредиту протягом всього строку його дії, тобто до 21.10.2026.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу.
Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання.
Матеріали справи доводиться порушення відповідачем графіку внесення щомісячних платежів, що призвело до утворення простроченої заборгованості, а відтак кредитор набув право на пред`явлення вимоги про дострокове повернення всієї частини позики у відповідності до ст. 1050 ЦК України. 
Разом з цим, 10 червня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. 
Відповідно до п.п. 10, 11 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Як неодноразово наголошував Верховний Суд, при визначенні змісту правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
Із змісту укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що останній за своєї правовою природою є споживчим кредитом, а відтак на спірні правовідносин поширюються положення вказаного вище Закону (оферта на укладання угоди та акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту вказує про отримання 95000 грн. на споживчі цілі.)
Між тим, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним процедури направлення боржнику вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування».
Так, ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлелює, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 16 цього Закону, не дотримавши передбачений порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (позиція Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц).
З матеріалів справи вбачається, що позичальнику ОСОБА_1 була направлена вимога про усунення порушень та необхідність сплати загальної заборгованості в сумі 185016,38 грн., станом на 16.02.2025, яка згідно списку згрупованих поштових відправлень була направлена на її адресу 25.02.2025, проте повернулася на адресу банку в зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою. 
Таким чином, зазначена вимога позичальником отримана не була та відповідно щодо неї останній ніяких заходів не вчиняв, що є підставою для висновку про недотримання кредитором визначеної ст. 16 Закону процедури, яка передбачає обов`язковість отримання такої вимоги боржником.
При цьому сам факт її направлення та відповідно отримання підлягає доведенню стороною кредитодавця. 
Аналізуючи зазначену вимогу про усунення порушень, можливо дійти висновку, що в ній банк просить достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені відсотки, тобто здійснити повну оплату по договору, строк якого завершується 21.10.2026 (через 1 рік та 8 місяців).
При визначені розміру заборгованості, дослідженню підлягають подані стороною позивача докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), який необхідно оцінювати в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, з урахуванням заперечень відповідача.
В позовній заяві, з посиланням на норми ч. 2 ст. 1050 ЦК України, АТ «Сенс Банк» просив стягнути достроково заборгованість в сумі 185016,38 грн., з яких 87716,65 грн. – заборгованість за кредитом 97299,73 грн. – заборгованість по відсотках.
Аналогічна сума була зазначена банком і у вимозі, адресованій боржнику. 
Зважаючи на недотримання процедури повідомлення позичальника про наявність заборгованості та необхідність її погашення з підстав її не отримана ОСОБА_1 , банк позбавлений правової можливості для стягнення всієї суми заборгованості, та відповідно має право на стягнення з позичальника простроченої заборгованості, виходячи з її розміру станом на час звернення до суду. 
З наданих банком графіку платежів вбачається, що позичальник мала сплачувати щомісячно по 3681,41 грн., які розподілялися банком на погашення тіла кредиту та відсотків.
Враховуючи час звернення АТ «Сенс Банк» до суду, стягненню підлягає прострочена заборгованість, починаючи з березня 2022 року по травень 2025 року.
Приймаючи до уваги наданий банком графік заборгованості та графік платежів в якості належних та допустимих доказів, колегія суддів встановила факт прострочення виконання зобов`язання, де розмір простроченої заборгованості, як по тілу так і відсотках становить 122432,99 грн., з якої: 40522,86 грн. – заборгованість за кредитом, а 81910,13 грн. – заборгованість по відсотках.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В даному випадку розмір задоволених позовних вимог склав 66% (з заявлених 185016,38 грн. задоволено 122432,99 грн.), відповідно до принципу пропорційності з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягають стягненню понесені по справі судові витрати - як на правничу допомогу в розмірі 9981,84 грн. (66% від 15123,79 грн.), так і судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. та за апеляційну скаргу 3633,6 грн., що з урахуванням пропорційності 66% загалом становитиме 3996,96 грн. 
За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» прострочену заборгованість по договору про надання споживчого кредиту №501376155 станом на травень 2025 року в розмірі 122432,99 грн., з яких: 40522,86 грн. – заборгованість за кредитом, 81910,13 грн. – заборгованість по відсотках.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір сплачений при подачі позову та апеляційної скарги в сумі 3996,96 грн., а також 9981,84 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.
Судді : О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин О.В. Чумак