ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 квітня 2026 року        м. Чернівці            Справа № 713/2742/25
Провадження №22-ц/822/413/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Литвинюк І. М., 
суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,  
за участю секретаря судового засідання: Тодоряк Г. Д., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Вижницький відділ державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, головуючий у І-й інстанції – Кибич І. А., 

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., Вижницький відділ державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., зареєстрований в реєстрі за №2163, про звернення стягнення на нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано виконавчий напис від 13.12.2018, зареєстрований в реєстрі за №2163, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про звернення стягнення на нерухоме майно – домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 1211, 20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн, всього в сумі 8211,20 грн. 
Задовольняючи позов та вирішуючи питання про судові витрати, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Заявлені позивачем до стягнення витрати у вигляді «гонорару успіху» у розмірі 210 000 грн не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування, з огляду на обставини даної справи, матиме надмірний характер.
Задоволення вимоги щодо стягнення «гонорару успіху» у повному розмірі не відповідатиме принципам пропорційності та справедливості. 
На зазначене рішення суду, в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 268 000 грн. 
Посилається на те, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення зроблені з порушенням норм процесуального права.
Вказує на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом про розгляд справи 05 грудня 2025 року.
Суд в повній мірі не дослідив докази, не здійснив їх належну оцінку, не встановив обставини справи, які мали істотне значення для правильного її вирішення, внаслідок чого помилково дійшов висновків про наявність підстав для зменшення витрат позивача на правничу допомогу, стягнення значно меншої суми судових витрат на оплату правової (правничої) допомоги адвоката ніж була заявлена позивачем.
У відзиві АТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. 
Відзив мотивований тим, що з матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 наявний Електронний кабінет, в якому апелянт міг відслідкувати призначене засідання і дізнатися про дату наступного засідання ще 18.11.2025, якщо мав намір прийняти в ньому участь.
Вказує на те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача, в іншій частині не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає, виходячи з наступного.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення позивача про розгляд справи 05 грудня 2025 року. 
За змістом частини другої статті 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК).
Відповідно до частин 5 та 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Днем вручення судової повістки є:
1) день вручення судової повістки під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу III Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Підсистема "Електронний суд" (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи (пункт 24 Положення про ЄСІТС).
Абзацами другим та п`ятим пункту 37 глави 2 розділу III Положення про ЄСІТС (у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції) передбачено, що до "Електронних кабінетів" користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).
Отже, процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судової повістки: шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу III Положення про ЄСІТС.
Вимога про надіслання судової повістки через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених у пункті 10 Положення про ЄСІТС, і тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Подібний за змістом висновок щодо надсилання судової кореспонденції на електронну адресу зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі N 454/1883/22 (провадження N 14-117цс23).
У справі, що переглядається, згідно з інформацією з ЄСІТС, позивач ОСОБА_1 має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.
З протоколу судового засідання від 18 листопада 2025 року вбачається, що розгляд справи відкладено на 10:00 05 грудня 2025, про що був належним чином 22 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно з карткою руху документа у системі "Електронний суд", назва документа - "Повідомлення про виклик до суду", суд - "Вижницький районний суд Чернівецької області", номер справи - "713/2742/25", номер провадження - "2/713/927/25 ", дата документа - "18 листопада 2025 року", документ доставлено до електронного суду 19 листопада 2025 року об 04:50, що, з урахуванням змісту пункту 37 глави 1 розділу III Положення про ЄСІТС, свідчить про доставку до електронних кабінетів користувачів системи "Електронний суд", зокрема позивачу ОСОБА_1 .
Отже, судова повістка, з урахуванням положень абзацу 6 частини восьмої статті 128 ЦПК України, вважається врученою позивачу 19 листопада 2025 року
З огляду на викладене, позивач був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи та вказує на відсутність підстав вважати, що судом першої інстанції порушено порядок повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені до відшкодування позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 210 000 грн не підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» у повному розмірі.
Виходячи з критеріїв розумності, співмірності, реальності судових витрат та обставин даної справи, суд прийшов до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи в суді першої інстанції, підлягають зменшенню до 7 000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункти 1, 4 частини першої статті 133 ЦПК України).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду вже зазначала про те, що під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року («East/West Alliance Limited v. Ukraine», заява № 19336/04, § 268)).
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
– має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);
– з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21, а також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у справі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у справі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі № 369/849/18).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: договір про надання правничої допомоги від 29 вересня 2021 року укладеного між адвокатом Стринатко Ю.Д. та ОСОБА_1 з даних якого вбачається, що сторони уклали договір про надання правничої допомоги та представництва інтересів ОСОБА_1 ; протокол погодження договірної ціни від 29.09.2021 року з даних якої вбачається наступне: Види правової допомоги усні юридичні консультації: написання та подання (надіслання) заяви про надання інформації (документів) та клопотань про направлення, видачу копій документів виконавчого провадження – 2 год., вартість 2000,00 грн.; написання та подання (надіслання) позовної заяви - 16 год. - 16000 грн.; написання та подання (надіслання) клопотання про витребування доказів - 2 год. – 2000,00 грн.; написання подання (надіслання) заяви про забезпечення позову 8 год. - 8000 грн.;. написання та подання (надіслання) відповіді на відзив – 8 год. - 8000,00 грн.; написання та подання (надіслання) заяви про розподіл судових витрат 2 год. – 2000,00 грн.; додаткову угоду №1 від 29.09.2021 року з даних якого вбачається, що сторони за Додатковою угодою домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги від 29.09.2021 р. щодо захисту інтересів клієнта у Вижницькому районному суді Чернівецької області у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню становить 40000,00 грн. У разі якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 210000,00 грн. (гонорар успіху); додаткову угоду №3 від 01.08.2025 року; акт приймання-передачі виконаних робі (наданих послуг) до договору на суму 31000,00 грн.; акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 04.12.2025 року з даних якого вбачається, що написання додаткових пояснень у справі – 8 год.; додаткову угоду №5 від 28.10.2025 року з даних якої вбачається, що сторони домовились змінити (привести у відповідність до п.1 додаткової угоди №1 від 29.09.2021 р. до Договору) визначені Сторонами у Додатку №1 від 29.09.2021 р. до Договору види правової допомоги (послуги), яку надає Адвокат Клієнту щодо захисту інтересів останнього у Вижницькому районному суді Чернівецької області у справі N 713/2742/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 13.12.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за №2163, таким, що не підлягає виконанню, та сформувати їх в наступній редакції з зазначенням відповідних вартості та часу необхідного для їх надання: написання та подання (надіслання) заяви про надання інформації (документів) та клопотань про направлення, видачу копій документів виконавчого провадження – 2 год., вартість 2000,00 грн.; написання та подання (надіслання) позовної заяви - 16 год. - 16000 грн.; написання клопотання про витребування доказів - 2 год. – 2000,00 грн.; написання заяви про забезпечення позову 8 год. - 8000 грн.;. написання відповіді на відзив – 8 год. - 8000,00 грн.; написання заяви про розподіл судових витрат 2 год. – 2000,00 грн.; написання заперечення на заяву про застосування строку позовної давності 3 год. – 3000,00 грн.; написання клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи 1 год. - 1000,00 грн., написання додаткових пояснень у справі 8 год. – 8000,00 грн.; остаточний розрахунок суми судових витрат з даних якого вбачається, що загальна сума судових витрат становить 268500 грн.
Представник відповідача Бацей Т. М. у відзиві на позовну заяву та у заяві про зменшення витрат на правничу допомогу від 28 жовтня 2025 року просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу, обґрунтовуючи тим, що заявлена позивачем сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи та не є пропорційною щодо витраченого часу, не є доведеною, що була фактичною та неминучою.
У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:
«… не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права».
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Колегія суддів наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Колегія суддів також враховує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення «гонорару успіху» у повному розмірі не відповідатиме принципам пропорційності та справедливості, а також обставинам даної справи, а тому судові витрати на правничу допомогу, які поніс позивач, і які слід стягнути з іншої сторони, обґрунтовано зменшено до 7 000 грн.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, оскільки розподіл судових витрат судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону, рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач       І. М. Литвинюк

Судді:        І. Н. Лисак 

І. Б. Перепелюк