ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/14408/24 пров. № А/857/15263/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Носа С.П., 
суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №140/14408/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Плахтій Н.Б.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 24.10.2024 №9077410134532 щодо відмови у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон №889-VIII); зобов`язання здійснити переведення та виплату пенсії по віку відповідно до Закону №889-VIII з дати звернення (17.10.2024), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах місцевого самоврядування з 02.04.2002 по 11.01.2019, та з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Старовижівською селищною радою за №145 та №146 від 17.10.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV (далі – Закон №1058-ІV).
Позивач зазначає, що 17.10.2024, досягнувши 60-ти річного віку, звернулась до територіального управління ПФУ за місцем проживання із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону №889-VIII, який набув чинності 01.05.2016. Так, згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за принципом екстериторіальності документи для призначення пенсії були направлені на розгляд до ГУ ПФУ у Львівській області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.10.2024 №907410134532, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державного службовця. До стажу державної служби відповідачем не враховано роботу в органах місцевого самоврядування. 
З таким діями відповідача ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх неправомірними та такими, що не відповідають діючому законодавству, порушують її конституційне право на пенсійне забезпечення, оскільки час роботи на державних посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 24.10.2024 №907410134532 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , згідно заяви №1267 віл 17.10.2024.
Зобов`язано відповідача зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах місцевого самоврядування з 02.04.2002 по 11.01.2019 та повторно розглянути її заяву від 17.10.2024 про перехід на пенсію за віком згідно з Законом України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII з врахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що згідно із Законом України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-ХІІ до стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, зараховується лише час перебування на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Суд першої інстанції не врахував, що час роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ до 04.07.2001, тобто по дату набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Оскільки у спірні періоди позивачка працювала на посадах, що відноситься до посад в органах місцевого самоврядування, який у відповідності до вищевикладеного нормативного обґрунтування, не підлягає зарахуванню до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.11.2015 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності, обчислену відповідно до Закону №1058-ІV.
17.10.2024 позивач звернулася із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про перехід на пенсію по Закону №889-VIII, до якої долучила довідки про складові заробітної плати, видані Старовижівською селищною радою №145 та №146 від 17.10.2024.
24.10.2024 ГУ ПФУ у Львівській області прийняло рішення №907410134532 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно заяви №1267 від 17.10.2024. У зазначеному рішенні відповідач вказав, що за матеріалами ЕПС ОСОБА_1 на дату звернення отримує пенсію по інвалідності згідно Закону №1058-ІV з 12.11.2025 в розмірі 2980,00 грн. Згідно наданих до заяви документів стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 становить 6 років 11 місяців 5 днів (враховано робота з 27.04.1995 по 01.04.2002) та станом на 01.05.2016 не займала посаду державної служби в державному органі, виходячи з чого відсутні правові підстави для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
До 01 січня 2016 року суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (далі – Закон №3723-ХІІ).
З 01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі – Закон №889-VІІІ), у Прикінцевих та перехідних положеннях якого закріплено, що Закон №3723-ХІІ втрачає чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VІІІ.
Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Вказаний висновок додатково підтверджується нормами Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (далі – Порядок № 622).
Тобто, незважаючи на те, що відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-ІV), за особами, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мали не менше 20 років стажу на посадах державної служби, у подальшому (після 01 травня 2016 року) зберігається право на призначення (отримання) пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Аналогічний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18.
У свою чергу частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Змістовний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби, зокрема 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі, за такою особою зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Подібна правова позиція відображена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2021 року у справі № 645/3044/17.
Починаючи з 28 грудня 1993 року (дати набрання чинності Законом України № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року) і до 01 травня 2016 року (дати набрання чинності Закону № 889-VІІІ), визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулювалося Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.
На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» (№ 3723-XII від 16 грудня 1993 року) Кабінет Міністрів України постановою № 283 від 03 травня 1994 року затвердив Порядок обчислення стажу державної служби (далі – Порядок № 283) (втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 «Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби» далі – Порядок № 229).
Відповідно до абзацу 13 пункту 2 Порядку № 283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Як передбачено пунктом 4 Порядку № 229, стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу». До стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-ІІІ від 07 червня 2001 року встановлено, що в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад: 
четверта категорія – посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад;
п`ята категорія - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост;
шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.
Як видно з трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала на таких посадах: з 02.04.2002 – землевпорядника сільської ради; з 04.03.2003 – спеціалістом сільської ради; з 26.11.2014 по 11.01.2019 – секретарем сільської ради.
Отже, спірні періоди роботи позивачки, які підтверджуються записами у трудовій книжці, підставно зараховані судом першої інстанції до стажу державної служби.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №140/14408/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук