ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6124/19  Номер провадження 11-кп/814/48/26	Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1  Доповідач ап. інст. ОСОБА_2 	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_2 
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
з секретарем: ОСОБА_5 
за участю: прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 
обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 
захисників - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 12019170040000681 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на вирок Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтава від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_9 , 

В С Т А Н О В И В :
Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, визнано винуватим та засуджено:
за ч. 2 ст. 15, пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
за ч. 4 ст. 187 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_10 визначено за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, розлученого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, судимого 22 вересня 2017 року Київським районним судом м. Полтави за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік і 6 місяців у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, пунктів 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, визнано винним та засуджено:
за ч. 2 ст.15, пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
за ч. 4 ст. 187 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_9 покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_9 визначено за сукупністю вироків за правилами ч. 1 ст. 71 КК України у виді вісімнадцяти років позбавлення волі, повністю приєднавши до покарання за цим вироком не відбуте покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2017 року, за яким його засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік і 6 місяців.
Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 рахувати з 12 березня 2019 року кожному.

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, освіта середня, студента 3-го курсу ПТУ № 3 м. Полтава, помічника машиніста Виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», не судимого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, визнано винним та засуджено у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_18 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_18 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 рахувати з 12 березня 2019 року кожному. 
Вирішено питання про речові докази та накладені арешти.

Задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації та стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 37312,20 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_17 .
Задоволено цивільні позови потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 та стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 :
на користь потерпілого ОСОБА_17 101446 грн матеріальної шкоди та 1 мільйон грн. за завдану вчиненим кримінальним правопорушення моральної шкоди, а також 20000 грн витрат на правову допомогу;
на користь потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 465019 грн. матеріальної шкоди та по 250000 грн. на кожного із позивачів моральної шкоди.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в рівних частках на користь держави судові витрати в сумі 43583,71 грн, тобто по 21791,86 грн. з кожного.
До набрання вироком законної сили обраний щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишено без змін.
Зараховано в строк відбування покарання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення час їх перебування під вартою з 12 березня 2019 року по 23 лютого 2021 року кожному.

Цим вироком встановлено, що  у березні 2019 року обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дізнавшись від невстановленої органами досудового розслідування особи про те, що потерпілий ОСОБА_17 має при собі значну суму грошових коштів та ювелірні вироби, увійшли між собою у злочинну змову на заволодіння його особистим майном шляхом вчинення розбійного нападу, пов`язаного із спричиненням смерті останньому.

Для вчинення нападу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановили місце, де ОСОБА_17 залишає автомобіль на стоянці, приблизний час повернення його додому, підшукали та озброїлись для нападу молотком, а також попередньо заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень саморобним предметом, використавши для цього панчоху, в яку помістили залізні деталі від автомобіля, зав`язавши її кінець у зашморг для полегшення тримання заготовленого знаряддя в руці під час нанесення ним ударів.

Для полегшення вчинення злочину, подальшого швидкого залишення місця події з тим, щоб уникнути можливості їх викриття у причетності до розбійного нападу та заподіяння смерті потерпілого, 03 березня 2019 року, близько 19 год., обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під видом того, що їм необхідно «розібратись» з певною особою, попросили за окрему грошову винагороду обвинуваченого ОСОБА_18 відвезти їх на автомобілі в район проживання потерпілого ОСОБА_17 , де чекати на їх повернення, після чого забрати та відвезти за адресою, яка буде вказана йому в подальшому окремо.

Надалі, близько 21 год. 30 хв., з метою вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_17 та умисного протиправного позбавлення його життя, ОСОБА_9 з ОСОБА_10 на автомобілі ВАЗ 21104 д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_18 приїхали до будинку АДРЕСА_4 , де останній залишився їх чекати в автомобілі, а вони, взявши з собою заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень предмети, направились на майданчик для стоянки автомобілів поблизу будинку № 37 по вул. Ветеринарна в м. Полтава і почали чекати на приїзд потерпілого.

Дочекавшись його, близько 23 год. 50 хв., ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою, з метою вчинення розбійного нападу для заволодіння особистим майном потерпілого ОСОБА_17 , пов`язаного з умисним вбивством останнього, зненацька напали на нього ззаду та нанесли удари по спині і в плече, після чого схопили за шию і почали стискати її рукою, зігнутою в ліктьовому суглобі, придушуючи таким чином його. Одночасно, діючи з метою заподіяння смерті потерпілому та заволодіння його майном, ОСОБА_9 з ОСОБА_10 заздалегідь заготовленими молотком та саморобним предметом для спричинення тілесних ушкоджень, а також кулаками нанесли потерпілому ОСОБА_17 не менше п`яти цілеспрямованих ударів в голову та обличчя.

Внаслідок застосованого під час вчинення нападу фізичного насильства, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили потерпілому ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню з переломом кісток черепу та кісток лицевого склепу, субдуральної гематоми правої гемісфери головного мозку, коми 1-го ступеню, забійні рани голови та гематоми обличчя, які утворились від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук, стиснуті в кулак або інші предмети з подібними характеристиками, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 454 від 27 травня 2019 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

Після цього, вважаючи, що всі необхідні дії, спрямовані на доведення злочинного умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_17 з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, виконані, усвідомлюючи, що нанесені у життєво важливий орган тілесні ушкодження з урахуванням їх кількості і локалізації мають неодмінно привести до смерті потерпілого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заволоділи його особистим майном, а саме: сумкою-барсеткою чорного кольору «Пума» вартістю 1500 грн, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 10700 грн, водійське посвідчення на ім`я потерпілого ОСОБА_17 , технічний паспорт та ключ від автомобіля «BMW М 5» вартістю 9190,91 грн, ключі від квартири та документи на транспортні засоби на ім`я ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також золотою каблучкою оздобленою дорогоцінним камінням ізумрудами вагою 15 г 585 проби вартістю 25000 грн, золотим браслетом вагою 55 г 585 проби вартістю 50000 грн, наручним годинником «Casio G-ShokGA-700SE-1A4ER» вартістю 2300 грн, якими у подальшому розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_17 матеріального збитку на загальну суму 98690,91 грн. 
Незважаючи на виконання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 всіх дій, які мали привести до смерті потерпілого, в чому вони були переконані, смерть ОСОБА_17 не наступила із-за того, що йому була надана своєчасна кваліфікована медична допомога.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_18 , виконуючи попередні домовленості з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по переміщенню їх на автомобілі до вказаного місця і назад, розуміючи, що останні озброїлись та направились для вчинення кримінального правопорушення, залишився їх чекати за вказаною адресою з метою забезпечення швидкого залишення ними місця події.
Близько 00 год. 00 хв. 04 березня 2019 року, ОСОБА_9 з ОСОБА_10 після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_17 , пов`язаного із замахом на протиправне заподіяння смерті останньому, внаслідок якого ОСОБА_9 з ОСОБА_10 спричинили йому тяжкі тілесні ушкодження, разом із сумкою-барсеткою чорного кольору «Пума», грошовими коштами, документами на транспортні засоби, золотою каблучкою, золотим браслетом, годинником «Casio G-Shok GA-700SE-1A4ER», ключами від автомобіля «BMW М 5» та квартири потерпілого, маючи на своєму одязі та долонях рук сліди крові, а також сліди характерні для утворення при активному нанесенні тілесних ушкоджень в ділянці кулаків, для швидкого і непомітного залишення місця події повернулись до ОСОБА_18 .

Після цього ОСОБА_18 , розуміючи, що ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , враховуючи наявність у них чужої сумки-барсетки, золотого браслету, годинника, грошових коштів, ключів від автомобіля «BMW М 5» та вищевказаних слідів, причетні до вчинення особливо тяжкого злочину, діючи умисно, з метою приховування слідів злочину та осіб, які його вчинили, відвіз останніх до кафе «13 кордон», що по АДРЕСА_5 , чим сприяв швидкому залишенню ними місця події для уникнення затримання та виявлення слідів злочину, частину яких вони викинули по маршруту слідування, за що у подальшому отримав грошову винагороду в сумі 1000 грн. 

Надалі ОСОБА_18 , володіючи достовірними відомостями про причетність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вчинення особливо тяжких злочинів відносно ОСОБА_17 , маючи реальну можливість, своєчасно не повідомив уповноважені правоохоронні органи про вчинені останніми злочини, чим перешкодив своєчасному затриманню, виявленню слідів злочинів, збереженню речових доказів, що дозволило останнім розпорядитись речами потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника, а також потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та їх узагальнені доводи. 
В апеляційній скарзі, з подальшими уточненнями та доповненнями, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_13 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, не дослідження обставин, які мають істотне значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просили вирок суду по обвинуваченню ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачено ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Посилаються на те, що суд неправильно кваліфікував його дії за пред`явленим обвинуваченням та безпідставно визнав його доведеним, тоді як судом безпосередньо не досліджувались матеріали кримінального провадження.
Зазначали, що як під час проведення досудового розслідування, так і під час розгляду в суді 1-ї інстанції ОСОБА_9 не було надано можливості в повному обсязі ознайомитися з матеріалами кримінального провадження.
Окрім того, судом присяжних не було досліджено та перевірено факти застосування щодо ОСОБА_9 працівниками поліції недозволених методів досудового розслідування та безпідставно відмолено в задоволенні клопотань про відвід прокурора ОСОБА_7 .
Вважає, що ні орган досудового розслідування, ні суд першої інстанції не перевірив інших версій та безпідставно не взяв до уваги його послідовні та не суперечливі між собою покази про те, що він разом з ОСОБА_10 мали на меті здійснити крадіжку з гаражів, з цією ціллю поїхали до гаражних кооперативів, наміру скоїти вбивство будь-кого у них не було. Потерпілого ОСОБА_17 він не бив. Тоді як працівниками поліції не перевірялась причетність до вчинення кримінального правопорушення інших осіб, які могли нанести потерпілому виявлені у нього тяжкі тілесні ушкодження. 
Їх з ОСОБА_10 неодноразові клопотання про призначення в суді першої інстанції експертизи ДНК задоволені не були, а також клопотання про призначення психологічної експертизи з застосуванням поліграфа (детектора брехні) відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також безпідставно відхилялось. 

Щодо крові потерпілого в автомобілі ЗАЗ-21104 то ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_10 не заперечували того, що кров потерпілого ОСОБА_17 могла потрапити на них, а потім на вищезазначений транспортний засіб, так як ОСОБА_17 під час боротьби з ними міг поранитися.
В своїй скарзі зазначали, що не заперечують факту крадіжки золотого браслету потерпілого та належну йому сумки – барсетки, але при цьому він не вчиняв жодних дій, направлених на позбавлення життя потерпілого та спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, а відкрито заволодів його майном.
Доповнивши апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_13 , вступивший в розгляд справи в листопаді 2021 року вказав на те, що йому не було надано СД диску з фіксацією судового засідання за 31.10.2019. Крім того, в порушення приписів ст. 384 КПК України судом першої інстанції при розгляді справи не вирішувалось клопотання обвинувачених про розгляд справи судом присяжних. 

В своїй апеляційній скарзі прокурор Полтавської окружною прокуратури посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не застосовано закон, який підлягає застосуванню, що виразилося у не призначенні додаткового покарання, у вигляді конфіскації майна при застосуванні положень ст. 71 КК України, прохав вирок щодо ОСОБА_9 , засудженого за ч. 2 ст. 15, п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 18 років позбавлення волі скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15, п,п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. 4 ст. 187 КК України до 14 років з позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань призначити 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Остаточне покарання ОСОБА_9 призначити за ч.1 ст. 71 КК України у виді 18 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, повністю приєднавши покарання з попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 22.09.2017, за яким його засуджено за ч. 3 ст. 15 , ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строку на 1 рік 6 місяців.

В своїй спільній апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 посилаючись на м`якість міри покарання, яка не відповідає тяжким обставинам справи, просять вирок суду в частині обраної міри покарання за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п.п.6. 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та постановити новий вирок, яким визначити покарання :
ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України до 15 років з позбавленням волі з конфіскацією всього майна, за ч.2 ст. 15, п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, визначити за сукупністю вироків у виді 18 років, за не відбуте покарання за попереднім вироком Київського районного суду від 22.09.2017, за яким його засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком до 1 року 6 місяців. Остаточне покарання ОСОБА_9 визначити до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні:
В судовому засіданні прокурор свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_13 , а в подальшому захисник ОСОБА_14 просили їх апеляційні скарги з поданими уточненнями та доповненнями задовольнити та відхилити апеляційні скарги прокурора та потерпілих як безпідставні. 
Потерпілі підтримали свою спільну скаргу та просили її задовольнити. 

Мотиви суду:
Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши докази у справі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно статті 404 ч. 1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України.
Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Однак для з`ясування змісту цілеспрямованості умислу винного суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
При розгляді кримінального провадження, Шевченківський (Октябрський) районний суд м. Полтави у своєму вироку дійшов висновку про доведеність інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_9 кримінальних правопорушень та встановив, що останній здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вичинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із закінченим замахом на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, який не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. 
Відмежовуючи скоєний злочин від інших злочинів, суд прийняв до уваги анатомічне розташування тілесних ушкоджень у потерпілого в ділянці голови як життєво важливого органу, значну кількість цілеспрямованих ударів, в тому числі за допомогою заздалегідь виготовленого металевого знаряддя, яке було виявлене на місці скоєння злочину, наявність странгуляційної борозди, інтенсивність заподіяння ушкоджень, що в своїй сукупності підтверджують наявність прямого умислу обвинувачених на заподіяння смерті потерпілому.
Одночасно, суд обґрунтовано вказав, що сам факт того, що потерпілий залишився живим, на наявність ознак вбивства не впливає, оскільки обвинувачені діяли з умислом на вбивство і лише завдяки своєчасно наданій висококваліфікованій медичні допомозі смерть останнього не наступила. 
При цьому суд обґрунтовано не прийняв до уваги перебіг подій за версією обвинуваченого ОСОБА_9 , визнавши її як обраний ним спосіб захисту, а самі показання не послідовними, алогічними та суперечливими. 
Так, обвинувачений ОСОБА_9 в ході судового розгляду підтверджуючи покази обвинуваченого ОСОБА_10 пояснив, що з останнім вони мали намір здійснити крадіжку гаражів, на місці розташування яких випадково зустріли потерпілого і після його зауважень між ним та ОСОБА_17 виникла бійка, в ході якої вони наносили один одному удари по тілу. До цієї бійки приєднався ОСОБА_10 . Після того як їм вдалось подолати потерпілого вони забрали злетівший з його руки годинник, сумку – барсетку та золотий ланцюг. 
У зв`язку з чим, суд вмотивовано прийняв до уваги покази ОСОБА_9 лише в тій частині, яка узгоджується з іншими доказами по страві в їх сукупності, а саме щодо його присутності на місці події злочину у визначений в обвинувальному акті час, визнання останнім самого факту конфлікту з потерпілим та нанесення йому ударів та відхилив інтерпретацію перебігу подій у версії ОСОБА_9 як неспроможну.

Так, при вирішені питання винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції вірно прийнято до уваги в якості належних та допустимих доказів – результати пред`явлення для впізнання по фотознімках потерпілим ОСОБА_17 обвинуваченого ОСОБА_9 як особу, що вчинила на нього розбійний напад та намагалась вбити, що в подальшому було підтверджено ним як потерпілим в ході судового розгляду.
Інформацію з картки виїзду швидкої медичної допомоги від 04.03.2019 про надходження виклику для надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_17 , який надійшов 00 г. 15 хв. і про приїзд карети швидкої допомоги на місце пригоди в 00 г.25 хв.
Протокол огляду місця події від 04.03.2019, з приєднаними до нього фото таблицями, з яких вбачається, що на стоянці навпроти будинку №37 в сторону вул. Ветеринарна в м. Полтава розташовані автомобілі, на поверхні яких виявлені РБК (речовина бурого кольору), поблизу цих автомобілів виявлено шкарпетку в середині якої знаходяться металеві автомобільні деталі, край шкарпетки зв`язаний вузлом, до якого прив`язано петлю з мотузки. Вказана шкарпетка та петля з мотузки просічені РБК. Біля виявленого знаряддя для нанесення ударів виявлена пляма РБК розміром 0,7*2,1 м. на стоянці.
Вилучені з місця пригоди шкарпетка зі слідами РБК, мотузка та металеві автомобільні деталі були об`єктом дослідження судово-імунологічних експертиз.
Так, згідно висновку генетичної експертизи №9/404СЕ-19 від 21.06.2019 встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на шкарпетках, позначених як ОСОБА_21 та «ІІ», металевому предметі збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілого гр. ОСОБА_17 .

Висновки судово-медичної експертизи №454 від 27.05.2019 р., якими встановлено, що потерпілому ОСОБА_17 спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню з переломом кісток черепу та кісток лицевого скелету, субдуральної гематоми правої гемісфери головного мозку, коми 1-го ступеню, забійних ран голови та гематоми обличчя, які могли утворитись не менше ніж від 4-5 кратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками, можливо в с трок та при обставинах вказаних вище, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.
А також судом була надана вірна правова оцінка доказам у вигляді пояснень допитаних в ході судового розгляду свідків, пояснення яких не суперечили іншим добутим по справі доказам. 
Крім того заслуговують прийняттю до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_18 , який пояснював, що 03.03.2019 його знайомий ОСОБА_9 попросив за винагороду надати послуги таксі. Увечері, він під`їхав до кафе «13 Кордон» і до нього відразу вийшли ОСОБА_22 та його приятель, з яким він не був знайомий. При собі останні мали гумовий молоток та металеві шари в панчосі. За вказівкою ОСОБА_9 він поїхав с. Розсошенці і там останній показував дорогу, по якій треба їхати. Потім вони проїхали до палацу «Листопад», де за вказівкою ОСОБА_9 він знизив швидкість і повільно проїхав повз покер –клуб. В своїх розмовах вони обговорювали, що треба коє з ким розібратись. Після чого поїхали близько 21 год.30 хв. на вказане ОСОБА_9 місце. Він залишився чекати в автомобілі, а ОСОБА_9 та його приятель пішли у невідомому напрямку, приблизно через 2 год. вони повернулись дуже збуджені, криком наказали йому негайно їхати з цього місця. Коли ОСОБА_9 сідав в машину він помітив в нього золотий браслет, який він тримав в руках. При цьому самі руки ОСОБА_9 були в крові, він передав браслет своєму товаришу, а той поклав його до сумки. При цьому він помітив, шо в них маються інші речі, які до цього в них були відсутні - чорна сумка «Пума», годинник та грошові кошти. Він їх відвіз до кафе «13 Кордон», де з ним ОСОБА_9 розрахувався.
Згідно показів потерпілого ОСОБА_17 , він 03.03.2019 р. увечері після зустрічі зі своєю дівчиною, поїхав додому . Спочатку заїхав на стоянку, що поруч з будинком, з метою забрати їх речі з іншого автомобіля ,після чого на своєму автомобілів рушив до будинку. Вийшовши з автомобіля, почув що хтось швидко біжить в його напрямку і відразу відчув удар в спину, від якого відскочив на автомобіль та побачив раніше невідомого йому чоловіка. Цей чоловік замахнувся якимсь предметом та сильно вдарив в ліве плече. Після цього до них підбіг іще один чоловік і коли він повернув голову в тому напрямку, то відчув що його схопили за шию та почали наносити удари по голові якимсь тупим металевим предметом, від цих ударів він впав на землю і над ним схилився один з нападників та почав зривати з нього годинник, каблучку та золотий браслет, а також забрав йото сумку-барсетку. В цей час інший нападник, який знаходився позаду нього, намагався тягти за золотий ланцюг, який знаходився на шиї. Оскільки місце нападу було освітленим, він запам`ятав обличчя нападників, яких потім і впізнав під час досудового слідства. 

Прийнявши до уваги зібрані в межах кримінального провадження докази в їх сукупності та зазначивши про їх відповідність стандарту доказування «поза розумним сумнівом», суд першої інстанції вірно констатував про вчинення ОСОБА_9 розбійного нападу на потерпілого та замаху на його умисне вбивство.
При цьому, суд першої інстанції вказав на спосіб та знаряддя злочину у вигляді заздалегідь виготовленого саморобного предмету у вигляді панчохи, в яку поміщені залізні деталі від автомобіля, із зав`язаним у зашморг кінцем для полегшення його використання, яким було нанесено удари виключно по голові потерпілого, що призвело до забою головного мозку тяжкого ступеню з переломом кісток черепу та лицевого скелету. 
Одночасно, відхиливши як неспроможні твердження обвинуваченого про те, що він лише наносив незначні удари по тілу потерпілого, які не змогли призвести до таких тяжких наслідків, тому не виключена ймовірність нанесення останньому таких жорстоких ушкоджень іншими особами після того, як вони з ОСОБА_23 залишили місце пригоди. 
Оцінюючи таку позицію обвинуваченого, колегія судді приймає до уваги висновки суду першої інстанції про те, що всі події, починаючи з нападу на потерпілого відбувались досить стрімко.
Так, сам напад, порівнюючи зафіксований відеозаписами час попереднього пересування потерпілого на автомобілі, фактично мав місце о 00 год., коли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вже знаходились на місці злочину, про що надавав свої пояснення обвинувачений ОСОБА_18 . 
В подальшому, сам конфлікт мав швидкий розвиток та відбувся відразу після припаркування ОСОБА_17 свого автомобіля, і о 00 год 02 хв. останні вже залишили місце події та рухались на автомобіля під керування ОСОБА_18 в сторону м. Полтави, тоді як о 00 год 15 хв. потерпілого виявила його співмешканка і зателефонувала до швидкої допомоги.
Такий швидкісний перебіг подій виключає твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про можливість нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень іншими особами вже після того, як вони з ОСОБА_10 залишили місце пригоди. 
Крім того, колегією суддів не приймається до уваги версія обвинуваченого про те, що між ним та потерпілим виникла спонтанна бійка і на допомогу йому для подолання опору останнього приєднався ОСОБА_10 , що, на думку апелянта пояснює сліди крові на належному йому одязі та в салоні автомобіля, яка за висновками експертизи належить ОСОБА_17 . 
Відхиляючи зазначені доводи апеляційної скарги, колегія суддів приймає до уваги встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, які доводяться зібраними по справі доказами в їх сукупності про те, що обвинувачені готувались до здійснення нападу саме на потерпілого ОСОБА_17 , для цього заздалегідь виготовили знаряддя для нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень, попередньо вирахували час його ймовірного повернення додому, були обізнані коли і де він припарковує свій транспортний засіб, попередньо домовились з ОСОБА_18 про забезпечення їх автомобілем для швидкого залишення місця злочину. 
Крім того, версія ОСОБА_9 щодо раптово виниклої бійки з ОСОБА_17 , фізичний опір якого він самостійно не міг подолати і тому йому на допомогу прийшов ОСОБА_10 , відхиляється колегією суддів з огляду на те, що саме обвинувачений є професійним спортсменом з східних єдиноборств, тривалий час був викладачем бойових мистецтв в спортивній школі «Червоний дракон», тоді як потерпілий є нижчим за зростом та значно меншої статури. 
Таким чином пояснення обвинуваченого щодо відсутності в нього умислу на вбивство та розбою не породжують «розумний сумнів», достатній для спростування пред`явленого йому обвинувачення, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведення органом досудового розслідування інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника зазначених висновків суду не спростовують.
Оцінюючи викладені в апеляційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права колегія суддів зазначає наступне. 
Так, обвинувачений ОСОБА_9 вказує на безпідставність розгляду провадження судом присяжних, оскільки відповідні клопотання обвинуваченими не заявлялись, Зазначене повністю спростовується аудіозаписом підготовчого судового засідання та журналом судового засідання від 31.10.2019, з яких вбачається, що судом із дотриманням вимог ст. 384 КПК України роз`яснено відповідне право та обвинувачені заявили клопотання про розгляд провадження саме судом присяжних. Окрім того, право на суд присяжних було роз`яснено і прокурором при врученні обвинувального акту, що підтверджується розписками.

Також колегія суддів приходить до висновку про дотримання органом досудового розслідування і приписів ст. 290 КПК України щодо надання підозрюваному та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування, речових доказів, відео- та аудіозаписів, про що свідчать відповідні протоколи від 03.07.2019 та 04.07.2019 про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 3 а.с. 164-177, т. 8 а.с. 168-181), у зв`язку з чим визнає безпідставними посилання апелянтів щодо ненадання йому та його захиснику можливості ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.
Не відповідає дійсності і твердження про недостатність часу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, оскільки спростовується власноручно викладеними записами обвинувачених в указаних протоколах про те, що з матеріалами провадження, речовими доказами, аудіо- та відеозаписами вони ознайомились в повному обсязі без обмежень в часі, що підтверджено також аналогічним записами їх захисників. 
Разом з цим, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, як зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.10.2022 (справа № 216/4805/20, провадження № 51-4684кмо21), є правом сторони захисту, яке вона використовує на власний розсуд. Якщо сторона підтверджує, що ознайомилася з матеріалами, відкритими іншою стороною, або що вона відмовляється від ознайомлення з такими матеріалами, цього достатньо, щоб приписи частин 1-3 та ч. 6 ст. 290 КПК були виконані. Сторона, яка відкрила матеріали, не має повноважень контролювати, в якому обсязі і як детально інша сторона ознайомилася з такими матеріалами.
Одночасно, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції прокурором надано обвинуваченим копії матеріалів досудового розслідування, що підтверджується розписками із зазначенням опису отриманих документів .
Крім того, під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції обвинуваченим згідно до їх клопотань також неодноразово надавались матеріали кримінального провадження для ознайомлення. 
Так, лише на стадії апеляційного перегляду на підставі заявлених обвинуваченим ОСОБА_9 клопотань про ознайомлення з матеріалами справи, останньому надавалась така можливість 06.07.2025, 07.07.2025 та 10.10.2025. 
Необґрунтованими також є доводи ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_13 про відсутність в матеріалах провадження записів судових засідань від 01.11.2019 та 04.11.2019. Між тим, судові засідання у зазначені дати не відбувалися у зв`язку з неможливістю відібрати склад суду присяжних, у зв`язку з чим справа розглядом відкладалась, тому зазначена апелянтами обставина не може розглядатись як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, оскільки не перешкодила та не могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
Крім того, в ході апеляційного перегляду було задоволено клопотання захисника та витребувано в суді першої інстанції архівні копії технічних записів судових засідань за 31.10.2019 р. та за 21.09.2020, які були направлені захиснику ОСОБА_24 та вручені обвинуваченому ОСОБА_9 
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про безпідставне відхилення судом клопотань про відвід прокурора, колегія суддів виснує, що зазначені клопотання розглянуті судом відповідно до вимог ст.ст. 77, 80-81 КПК Украини та за результатами їх розгляду винесено обґрунтовані і мотивовані ухвали, оскільки підстав для відводу прокурора, визначених у ст. 77 КПК України не було встановлено.
Також суд відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його адвоката про проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого з порушенням прав на захист з огляду на наступне.
Як встановлено судом, обшук квартири ОСОБА_9 проведено 12.03.2019 в період з 17:08 до 18:04 год. на підставі відповідної ухвали слідчого судді, обшук проводився в присутності обвинуваченого, понятих, фіксувався технічними засобами, відеозапис долучений до матеріалів кримінального провадження і був відтворений в судовому засіданні в суді першої інстанції, у ході обшуку на руці ОСОБА_9 вилучено годинник, який опечатаний та визнаний речовим доказом. Протокол обшуку підписаний усіма учасниками без зауважень.
Особистий обшук ОСОБА_9 проведений під час обшуку житла на підставі ухвали слідчого судді відповідно до положень ч. 5 ст. 236 КПК України, у якій зазначено, що за рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають у житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження. 
ОСОБА_9 не заявляв клопотання про допущення захисника для проведення обшуку.
Хоча законодавець створює умови для участі осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, а також захисника чи адвоката під час проведення обшуку, він не передбачає, що така участь є суворо обов`язковою з огляду на специфіку цієї слідчої дії. 
За вимогами ч. 1 ст. 236 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний допустити на місце проведення обшуку захисника чи адвоката. У той же час зазначені положення не містять обов`язку прокурора або слідчого роз`яснювати особі, у якої проводиться обшук, її права на правову допомогу, або залучати захисника для участі у цій слідчій дії. Хоча при проведенні обшуку не був присутній захисник, немає підстав вважати, що виявлений речовий доказ (годинник) був отриманий саме внаслідок відсутності адвоката, його присутність не могла вплинути на властивості цього доказу. 
Указана позиція узгоджується з практикою Верховного Суду (постанови від 09.07.2024 у справі № 678/428/23, від 23.09.2023 у справі № 404/2409/20, від 30.01.2024 у справі № 725/1375/19 від 09.07.2024 у справі № 678/428/23.
Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_9 на підставі ст. 208 КПК України останній затриманий о 18.30 год. 12.03.2019, згідно ухвали слідчого судді від 13.03.2019 правильним необхідно вважати час затримання з 12.00 години 12.03.2019. Строк покарання ОСОБА_9 за вироком суду обраховується з 12.03.2019.
За вказаних обставин вилучений доказ (годинник) не може вважатися «плодами отруйного дерева» з огляду на те, що на час обшуку не було складено відповідно до положень КПК протокол затримання обвинуваченого. Означене порушення, яке виразилося у затримання особи раніше, аніж це зазначено у протоколі затримання може бути усунуте шляхом констатації судом того часу затримання, коли воно реально відбулося, що і було зроблено на стадії досудового розслідування. Водночас обшук є самостійною слідчою дією, яка була проведена відповідно до вимог кримінального процесуального закону, та результати якого не залежать від часу затримання обвинуваченого, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 09.07.2024 у справі № 678/428/23.
Окрім того, сам ОСОБА_9 як під час розгляду провадження в суді, так і в своїй апеляційній скарзі підтверджує факт заволодіння указаним годинником потерпілого, але вказує, що взяв його помилково на землі, вже після того як останній злетів з руки ОСОБА_17 в ході їхньої бійки. 
В ході апеляційного розгляду, судом вирішувались питання про розгляд клопотань щодо призначення по справі судово-медичних експертиз та необхідності проведення поліграфічного дослідження показів обвинувачених (поліграфа), з приводу чого колегією суддів виносились відповідні ухвали. 
Також колегією суддів звернуто увагу на те, що заява адвоката ОСОБА_13 про внесення відомостей до ЄРДР щодо порушення прав ОСОБА_9 , яке виразилось у невчасному складанні протоколу про затримання та незабезпеченні права на захист, подана лише 09.04.2025, тобто через 6 років після оскаржуваних подій.
При цьому, на вказану обставину як на порушення права на захист сам обвинувачений та його попередні захисники впродовж як досудового розслідування, так і в ході судового розгляду увесь цей час не посилались та відповідно заяв про кримінальне правопорушення не подавали. 
Так, на даний час рішення у кримінальному провадженні не прийнято, водночас результати такого розслідування не можуть вплинути на докази, якими обґрунтовано вирок суду. Так, у своїх заявах ОСОБА_9 та його адвокат не вказують на проведення з порушенням права обвинуваченого слідчого експерименту, впізнань, чи інших слідчих дій, які, в подальшому були б використані як докази вини обвинувачених. Посилання на такі докази у вироку суду відсутнє.
Разом з цим, оцінку законності проведення обшуку у житлі обвинуваченого та уточнення часу затримання вже надано судом. 
З цього приводу, посилаючись на внесення 09.04.2025 відомостей до ЄРДР щодо порушення прав ОСОБА_9 захисник ОСОБА_13 наполягав на необхідності дочекатись результатів розслідування такого правопорушення і до того часу апеляційній інстанції не переглядати вирок Октябрського районного суду м. Полтави.
Зазначену позицію захисника колегія суддів розцінила як зловживання правом та намагання у такий спосіб максимально затягнути розгляд справи в апеляційній інстанції. Крім того, колегія суддів реагувала на систематичні випадки неявки в судові засідання захисника ОСОБА_13 , дата та час яких попередньо з ним узгоджувались. 
Так, лише з підстав не явки захисника ОСОБА_13 в судові засідання, колегія суддів була вимушена 15 разів відкладати розгляд справи, у зв`язку з чим ухвалено рішення про направлення такої інформації КДКА у Харківській області для вирішення питання про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності за зловживання процесуальними правами та розцінила таку поведінку адвоката як обраний ним спосіб затягування розгляду справи. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що в обґрунтування вироку судом першої інстанції не покладено доказів, які б були здобуті з порушенням прав обвинуваченого. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 ґрунтується на інших доказах в їх сукупності (показаннях потерплих, свідків, обвинуваченого ОСОБА_18 , протоколах впізнання, огляду, обшуку, висновках експертиз, речових доказах).
В ході розгляду апеляційних скарг, колегією суддів не було встановлено процесуальної необхідності здійснювати повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження з огляду на відсутність підстав, з якими положення ст. 407 КПК України пов`язують обов`язок суду апеляційної інстанції повторно досліджувати докази.
Не знаходить колегія суддів підстав для прийняття до уваги твердження апелянта про застосування недозволених методів слідства.
При перевірці доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів звернула увагу, що доказів відкритого кримінального провадження з цього приводу на даний час не має, також відсутні будь-які висновки компетентних органів, в межах повноважень яких здійснювалась би така перевірка, тому вказаних обвинуваченим фактів судом першої інстанції встановлено не було. 
З цього приводу, суд вірно зазначив, що правова позиція самого обвинуваченого з його версією розвитку подій протягом всього часу як досудового слідства, так і під час судового розгляду не змінювалась, а відтак зазначені ним обставині щодо здійсненого тиску та застосування недозволених методів слідства не могли вплинути на встановлення істини по справі. 
Одночасно, на знайшла свого підтвердження вимога обвинуваченого ОСОБА_9 про застосування положень Закону №838-V111 та ч.5 ст. 72 КК України, в редакції зазначеного Закону, про перерахунок йому строку ув`язнення з моменту затримання до вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. 
Таким чином, доводи обвинуваченого та його захисника, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим їх апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Крім того, не заслуговує на увагу подана потерпілими спільна апеляційна скарга на вирок суду з підстав м`якості міри покарання щодо ОСОБА_9 , яка на їх думку не відповідає тяжким обставинам справи та спричиненим злочином наслідкам у зв`язку з чим останні прохають вирок суду в частині обраної міри покарання скасувати та визначити обвинуваченому остаточну міру покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Зазначена позиція потерпілих не ґрунтується на законі та повністю суперечить положенням ч.4 ст. 68 КК України, згідно до яких довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 110, 111, 111-1, 112, 113, кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених статтями 437-439, частиною першою статті 442 та статтями 442-1 і 443 цього Кодексу.
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, яка вмотивована не правильним застосуванням кримінального закону, що виразилось в непризначені додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді конфіскації майна при застосуванні судом положень ст. 71 КК України.
Так, судом першої інстанції при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 не було дотримано вимог ч.3 ст. 71 КК України і при призначенні остаточного покарання не приєднано за сукупністю вироків додаткове покарання за попереднім вироком у вигляді конфіскації майна. 
За вказаних обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_9 скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, ,420 КПК України, апеляційний суд,- 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника – адвоката ОСОБА_13 , а також потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 - залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.
Вирок Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за вчинення злочину за ч.2 ст.15, п.п. 6.12 ч.2 ст.115 КК України 14 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. ч.4 ст. 187 КК України 14 років позбавлення волів з конфіскацією всього належного йому майна,.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначити 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Остаточне покарання ОСОБА_9 призначити на підставі ч.2 ст. 71 КК України у виді 18 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, повністю приєднавши покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 22.09.2017, за яким його засуджено за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст.70 КК України до трьох років позбавлення волі.
В іншій часині вирок щодо ОСОБА_9 залишити без змін. 
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4