Справа № 456/840/26
Провадження № 3/456/619/2026

ПОСТАНОВА
іменем України

10 березня 2026 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Валовін Ю. В. , розглянувши матеріали, які надійшли зі Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого завідувачем кафедри Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Ґжицького,
за ч. 2 ст. 184 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 211441 від 04.02.2026 ОСОБА_1 повторно протягом року порушив вимоги ст. 150 СК України та не здійснив належного контролю щодо виховання та поведінки своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 27.01.2026 близько 11:30 год. в приміщенні класу навчального закладу Стрийського ліцею «Гімназія імені Андрея Шептицького» в м. Стрий по вул. Гайдамацькій, 11, будучи ученицею 10-Б класу, на уроці алгебри в присутності інших дітей висловлювала образливі слова до вчителя ОСОБА_3 , а саме: зверталася до нього на «ти», запитувала його, чи він здурів, кинула шкільне приладдя вчителя на підлогу, штовхала вчителя, принижуючи його професійну честь і гідність, заважала проводити урок та ігнорувала будь-які зауваження, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечив факт конфлікту, який відбувся 27.01.2026 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пояснив, що його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворіє на F42.0 Обсесивно-компульсивний розлад (ОКР), що виражається у прискореній мові, викличній, опозиційній та провокативній поведінці, надмірній дратівливості та тривожності. ОСОБА_1 зазначив, що до його дочки потрібний індивідуальний психологічний підхід, вміння працювати з протестною поведінкою та вирішенням конфліктів, такими якостями в першу чергу повинні володіти педагоги, однак вчитель ОСОБА_3 має упереджене ставлення до ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що займається лікуванням обсесивно-компульсивного розладу дочки, яка регулярно відвідує консультації та огляди у лікаря, крім того, ОСОБА_1 перевів дочку на сімейну форму навчання, яка передбачає самостійну організацію освітнього процесу батьками вдома, в підтвердження надав відповідну програму, та медичні документи.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року, № 789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН).
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративним правопорушенням є ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 184 КУпАП адміністративним правопорушенням є ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Відповідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Положення ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України передбачають право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Таким чином, саме сім`я є одним із чинників, що формують характер і забезпечують моральний розвиток дитини, визначають її життєві цінності.
З огляду на те, що вказані вище акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то відповідальність за ст 184 КУпАП настає лише за умови їх порушення батьками.
У частині 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 визначено, що означає «не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя»: незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; не створення умов для здобуття нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, Стрийський РУП ГУ НП у Львівській області скерувало до суду адміністративні матеріали, в яких міститься: протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА № 211441 від 04.02.2026; письмовою заявою ОСОБА_3 від 28.01.2026; письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 28.01.2026, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 29.01.2026, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 04.02.2026; характеристикою ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА № 211441 від 04.02.2026 стосовно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрита повністю об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, тобто не зазначена суть адміністративного правопорушення.
Адміністративні матеріали підтверджують факт конфлікту, який відбувся 27.01.2026 між неповнолітньою ОСОБА_2 та її вчителем ОСОБА_3 , однак в матеріалах відсутні докази щодо дій або бездіяльності та від виконання яких саме, батьківських обов`язків ОСОБА_1 , ухилився, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 184 КУпАП. Зокрема, не зазначено всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме те, у чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків стосовно виховання своєї неповнолітньої дочки. Натомість протокол містить лише формальне посилання на порушення, допущені ОСОБА_1 , без конкретизації від яких саме передбачених законом обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання своєї доньки він ухилився та без посилання на норму спеціального закону, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Натомість, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 виявляє інтерес до внутрішнього світу своєї дочки, її дратівливої, протестної поведінки, забезпечує регулярне відвідування ОСОБА_2 консультацій лікаря психіатра, виконує рекомендації лікарів щодо індивідуальної когнітивно-поведінкової терапії, а також виконує план лікування обсесивно-компульсивного розладу. Крім того, з метою уникнення подальших конфліктів у навчальному закладі, ОСОБА_1 забезпечив своїй дочці індивідуальний план навчання. 
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 повною мірою виконує батьківські обов`язки щодо виховання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., відтак, суд приходить до висновку, що конфлікт, який стався 27.01.2026 між неповнолітньою ОСОБА_2 та вчителем ОСОБА_3 , є наслідком обсесивно-компульсивного розладу, на який хворіє ОСОБА_2 та відсутністю сприятливого навчального середовища для застосування індивідуального психологічного підходу до ОСОБА_2 .
Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 (справа № 338/1/17, провадження № К/9901/15804/18) сформулював висновок про те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010№ 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували обставини, що свідчать про наявність в діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 184 КУпАП. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вчинення правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.
Керуючись ст. 245, 247, 283, 284 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя      Юлія ВАЛОВІН