Справа № 560/6661/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

16 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)», в якому просить:
- визнати протиправними дії Державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 05.02.2025 року по 28.03.2025 року, по день фактичного розрахунку по виплаті грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням;
- стягнути з Державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 05.02.2025 року по 28.03.2025 року, по день фактичного розрахунку по виплаті грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні. Фактичний розрахунок проведено лише 28.03.2025. Це зумовлює, на переконання позивача, необхідність стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені.
До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що Державна установа «Райківецька виправна колонія (№ 78)» є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів державного бюджету. В день отримання виділених коштів, вони виплачені позивачу.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.04.2025 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Відповідно до витягу з наказу Державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)» від 31.01.2025 №13/ОС-25 позивача звільнено зі служби 04.02.2025.
Згідно з довідкою відповідача від 08.05.2025 №11/56 в останній робочий день 04.02.2025 ОСОБА_1 перебував на службі та виконував свої посадові обов`язки.
Позивачу 28.03.2025 виплачено 63290,53 грн, що підтверджується випискою по картці, платіжною інструкцією №660 від 28.03.2025.
Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ
Статтею 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Доводи відповідача про виплату позивачу коштів одразу після їх виділення суд оцінює критично, оскільки законодавством встановлений обов`язок провести виплати працівнику саме в день звільнення всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації.
Враховуючи наведені правові норми, суд зазначає, що оскільки відповідач не виконав свого обов`язку щодо своєчасного проведення розрахунку з позивачем, позовні вимоги щодо відшкодування за час затримки належать задоволенню.
Суд враховує правові висновки Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 у справі №813/851/16), відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка належить стягненню.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".
Закон №2352-IX та, відповідно, і нова редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрали чинності з 19.07.2022.
День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №821/1226/16).
У спірних правовідносинах остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем 28.03.2025, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 05.02.2025 (з дня, наступного за датою звільнення) до 28.03.2025.
Тобто спір у цій справі стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в редакції якої у спірному періоді відбулися зміни на підставі Закону №2352-IX.
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).
Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою відповідача від 07.05.2025 №19 в грудні 2024 року позивачу нараховано 23416,68 грн, а в січні 2025 року - 25686,49 грн. Протягом цих двох місяців було 62 календарних дні. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить 791,99 грн (49103,17 грн / 62 дн). Такий самий розмір вказаний у довідці від 07.05.2025 №19.
За період з 05.02.2025 до 28.03.2025 включно було 52 календарних дні, що не виходить за межі законодавчо встановлених шести місяців.
Тому середній заробіток за час затримки виплати складає 41183,48 грн (791,99 грн х 52 дн) за період з 05.02.2025 до 28.03.2025 включно.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23 відступила від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 06.12.2024 у справі №440/6856/22 та сформулювала такий правовий висновок про те, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Отже, підлягає встановленню:
1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Визначаючись стосовно суми середнього заробітку, яка має бути виплачена позивачу, за спірний період, суд враховує таке.
Згідно з довідкою відповідача від 07.05.2025 №18 при звільненні позивачу були нараховані і виплачені такі види грошового забезпечення:
- грошове забезпечення за період з 01.02.2025 - 04.02.2025 (платіжна інструкція №171 від 03.02.2025 - 23437,37 грн);
- грошова компенсація за невикористані дні відпустки (платіжна інструкція №171 від 03.02.2025).
Відповідно до платіжної інструкції №171 від 03.02.2025 позивачу виплачено 23437,37 грн.
Позивачу 28.03.2025 виплачено 63290,53 грн, що підтверджується випискою по картці, платіжною інструкцією №660 від 28.03.2025.
При цьому, з урахуванням змісту довідки від 07.05.2025 №18, виплачена одноразова грошова допомога при звільненні на підставі платіжної інструкції №660 від 28.03.2025, належала до сум грошового забезпечення, які повинні були бути виплаченими при звільненні.
Враховуючи наведене, загальна сума грошового забезпечення на яку позивач мав право у зв`язку з звільненням складає 86727,90 грн (23437,37 грн + 63290,53 грн).
Отже, нарахована з затримкою одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 63290,53 грн складає 72,98% від загальної суми (86727,90 грн), яка підлягала виплаті в день звільнення (63290,53 грн х 100 : 86727,90 грн).
Тобто за період з 05.02.2025 до 28.03.2025 включно (52 календарних дні) розмір середнього заробітку за час затримки цієї виплати з урахуванням принципу співмірності становить: 30055,70 грн (791,99 грн * 52 * 72,98%).
Відповідач, не здійснивши нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, допустив протиправну бездіяльність (пасивну форму поведінки), а не вчинив протиправні дії (активну форму поведінки), як зазначає позивач.
Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Аналогічна правова позиція зазначена в пунктах 39 - 41 постанови Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Предметом позову є одна вимога немайнового характеру (одна з вимог є похідною і окремо судовим збором не оплачується), яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)» щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 лютого 2025 року до 28 березня 2025 року включно.
Стягнути з Державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 лютого 2025 року до 28 березня 2025 року включно в розмірі 30055 (тридцять тисяч п`ятдесят п`ять) грн 70 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити
Стягнути на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Державна установа «Райківецька виправна колонія (№ 78)» (вул. Паркова, буд. 9, с. Райківці, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 31356 , код ЄДРПОУ - 08564765) 	
 		
Головуючий суддя 		Д.Л. Фелонюк