П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.03.2026  	Справа №607/951/26 Провадження №3/607/902/2026	

м. Тернопіль
Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Багрій Т.Я., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, 
за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 
встановив:
ОСОБА_1 12 січня 2026 року о 09 год. 40 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2021 р.н., а саме: словесно її ображав, принижував, погрожував, шарпав за одежу, штовхав, шарпав за волосся, штовхнув у груди, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю та порушив п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП. 
В п. 13 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано, що стаття 268 КУпАП передбачає можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише за наявності у справі відомостей про належне повідомлення цієї особи про час і місце розгляду цієї справи та за відсутності її клопотання про відкладення розгляду справи.
ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі. Клопотання обґрунтоване тим, що 13 січня 2026 року його було призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до військової частини НОМЕР_1 . Враховуючи наведене, посилаючись на ст.335 КПК України, п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, просить зупинити провадження до його звільнення з військової служби. На підтвердження зазначених доводів ОСОБА_1 надав копію довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 №840/ст. від 22 січня 2026 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації.
Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.
У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, що передбачає підстави для зупинення судового провадження. Однак, адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.). Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до ст. 335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.
Згідно з ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження. У зв`язку з наведеним, законодавцем передбачено можливість зупинення провадження у справі, зокрема, у випадку якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, оскільки участь обвинуваченого в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження є обов`язковою.
У ч.2 ст. 268 КУпАП зазначено перелік статей у справах, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Разом з тим, суд враховує, що ч.2 ст.268 КУпАП не передбачає обов`язкової участі особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №781094 від 12 січня 2026 року міститься підпис ОСОБА_1 про те, що йому роз`яснені права та обов`язки особи, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.268 КУпАП та йому відомо, що розгляд справи буде здійснюватись Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Перебування ОСОБА_1 на військовій службі, не позбавляє його можливості реалізувати свої процесуальні права, визначені ст.268 КУпАП, зокрема надати письмові пояснення чи заперечення, заявляти клопотання. У зв`язку з неявкою ОСОБА_1 в судове засідання судом неодноразово відкладався розгляд даної справи, з метою надання ОСОБА_1 можливості реалізувати права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема шляхом надання пояснень чи заперечень. Також судом направлялися повістки на адресу військової частини, в якій ОСОБА_1 проходить службу. 
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
В чинному КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку, навіть за наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги обмежені строки розгляду справи про адміністративні правопорушення (накладення адміністративного стягнення), суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі, тому керуючись ст. 268 КУпАП, справу можна розглянути за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Потерпіла ОСОБА_2 в суді надала пояснення, які відповідають змісту письмової заяви від 13 лютого 2026 року. У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначила, що чоловік в той день був збуджений, оскільки вона розбила його мобільний телефон та ноутбук, які є його робочими інструментами. Чоловік хотів зберегти свої речі та крикнув. Також він попросив сина ОСОБА_5 відійти. У вказаній ситуації діти злякались та почали кричати. Після цього вона попросила сина ОСОБА_5 викликати працівників поліції. Після цього прийшла сусідка ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 , яку вона раніше не бачила. В цей час чоловік ходив по квартирі та збирав свої речі. Згодом приїхали працівники поліції та відібрали письмові пояснення, вона в цей час плакала і була в емоційно нестабільному стані. У поясненнях які містяться в матеріалах справи вона зазначила, що чоловік щипав її за ногу, однак це не відповідає дійсності, оскільки в той момент вона попхала ногою його ноутбук, а він в той час намагався забрати її ногу з ноутбука. Можливо в цей час він зачепив її за груди. Також чоловік взяв її за голову і в емоційному стані спитав що вона наробила. Через емоційно збуджений стан вона надала працівникам поліції неточні пояснення, які вона підписала не читаючи. Сварка була спровокована нею, а чоловік був жертвою. В шлюбі вони з чоловіком проживають з 2013 року, разом виховують двох дітей, а також чекають на третю дитину. Діти дуже люблять свого батька. 
Згідно з ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи (вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого).
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Судом встановлено, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, перевіреними на їх допустимість, належність та достатність, а саме:
- відомостями зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №781094 від 12 січня 2026 року, відповідно до якого ОСОБА_1 12 січня 2026 року о 09 год. 40 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2021 р.н., а саме: словесно її ображав, принижував, погрожував, шарпав за одежу, штовхав, шарпав за волосся, штовхнув у груди, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю та порушив п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12 січня 2026 року, відповідно до якого ОСОБА_2 повідомила, що 12 січня 2026 року о 09 год. 40 хв. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного відносно дружини ОСОБА_2 а саме: словесно ображав, принижував, погрожував, шарпав за одежу, тягнув за волосся, штовхнув у груди, в присутності малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , 2017 та 2021 року народження;
- письмовим поясненням ОСОБА_1 від 12 січня 2026 року, у якому він зазначив, що 12 січня 2026 року приблизно о 10:00 год. в сім`ї відбулась сварка, в результаті якої його дружина ОСОБА_2 розбила його мобільний телефон Iphone 12 PRO. Також дружина хотіла розбити ноутбук, який він використовував у своїй професійній діяльності. Через це він почав захищати своє майно. Після цього син ОСОБА_3 викликав працівників поліції;
- письмовим пояснення ОСОБА_2 від 12 січня 2026 року, у якому вона вказала, що 12 січня 2026 року о 09 год. 40 хв. її чоловік ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно неї, а саме: словесно ображав, принижував, погрожував, шарпав за одежу, штовхав, хапав за волосся, щипав за груди. Вказаними діями ОСОБА_1 злякав двох малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , 2017 та 2021 року народження. Після цього малолітній ОСОБА_8 викликав поліцію. Своїми діями ОСОБА_1 завдав шкоду її психічному та фізичному здоров`ю;
- письмовим поясненням ОСОБА_9 від 17 січня 2026 року, з якого вбачається, що 12 січня 2026 року приблизно о 09 год. 35 хв. перебуваючи за адресою місця проживання: АДРЕСА_2 , вона почула дитячий крик з квартири, яка розташована під її квартирою. Спустившись до квартири АДРЕСА_3 вона постукала у двері. Двері відчинила сусідка на ім`я ОСОБА_10 , яка була заплакана. Після цього вона побачила у квартирі двох дітей, а також чоловіка, який поводив себе агресивно та висловлювався нецензурними словами до них;
- копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 05 травня 2021 року, виданого Печерським районним у м.Київ відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), відповідно до якого Батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Наданий потерпілою ОСОБА_2 . DVD-R диск суд оцінює критично, оскільки відеозапис, який міститься на вказаному диску, не стосується події яка мала місце 12 січня 2026 року о 09 год. 40 хв.
Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачена за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
У відповідності до п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
На переконання суду, факт наявності конфліктної ситуації у сім`ї та її негативного впливу на психоемоційний стан дитини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема поясненнями ОСОБА_9 та заявою ОСОБА_2 від 13 лютого 2026 року. 
Так, у письмовій заяві від 13 лютого 2026 року потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що між нею та чоловіком ОСОБА_1 відбувся конфлікт у присутності дітей, в ході якого чоловік хотів зберегти свої речі та крикнув. Також він взяв її за голову і в емоційному стані спитав що вона наробила. У вказаній ситуації діти злякались та почали кричати.
Зі змісту письмового пояснення свідка ОСОБА_9 від 17 січня 2026 року вбачається, що вона чула крик дітей з квартири, яка розташована під її квартирою. Прийшовши до вказаної квартири АДРЕСА_3 вона побачила ОСОБА_10 , яка плакала. Також у квартирі було двоє дітей та чоловік, який поводив себе агресивно та висловлювався нецензурними словами.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що вона вагітна. У заяві від 13 лютого 2026 року потерпіла зазначила, що внаслідок конфлікту вона плакала і була в емоційно нестабільному стані.
Досліджені судом докази в сукупності свідчать про те, що ОСОБА_2 , а також дитина ОСОБА_3 внаслідок конфлікту перебували в стані емоційного напруження та зазнали психологічного тиску. В судовому засіданні, а також у письмовій заяві потерпіла ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_1 у присутності дітей підвищував голос, хапав її за голову, можливо випадково штовхнув її у груди, внаслідок чого діти злякались та почали кричати. Вищенаведені обставини в сукупності свідчать про те, що в даному випадку відбулась не просто суперечка, а домашнє насильство психологічного характеру зі сторони ОСОБА_1 , внаслідок чого потерпіла ОСОБА_2 , яка є вагітною, перебувала в емоційно нестабільному стані, плакала. Крім того, вказані дії відбувались у присутності дітей, зокрема ОСОБА_3 , вказані події негативно відобразились на її психоемоційному стані. Долучені до протоколу докази, на переконання суду, узгоджуються з обставинами, вказаними у протоколі про адміністративне правопорушення.
Посилання потерпілої ОСОБА_11 на те, що ОСОБА_1 є хорошим батьком та діти його люблять, за встановлених судом обставин справи, не можуть свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до переконання про наявність в матеріалах справи належних, достатніх і переконливих доказів, які б, поза розумним сумнівом, підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, тобто діяння, передбачене частиною першою цієї статті (вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого), вчинене стосовно малолітньої особи.
При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який є внутрішньо переміщеною особою, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а тому приходить до переконання, що з метою виховання та запобігання вчинення правопорушень в майбутньому до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу. Саме такий вид стягнення буде справедливим, достатнім і необхідним для виховання особи в дусі поваги до законів України та для запобігання вчиненню нею нових правопорушень.
Також, враховуючи вимоги ст. 40-1 КУпАП, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення.
Крім того, враховуючи особу ОСОБА_1 , беручи до уваги характер та обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення, а також те, що ОСОБА_1 на даний час перебуває на військовій службі під час мобілізації вважаю, що відсутня необхідність направлення порушника на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство, відповідно до статті 39-1 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 173-2, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -
постановив:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень в дохід держави Україна.
Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 665 грн. 60 коп.
Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя	Т. Я. Багрій