ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2026 року	справа № 380/25226/25	
м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2
Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), у якому просить: 
- визнати протиправними дії відповідача, що полягають у включенні позивача на військовий облік військовозобов`язаних після визнання непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі гр. 1 ст. 93-а розкладу хвороб, визначеного наказом МО СССР № 260 від 09.09.1987 за висновком військово-лікарської комісії від 05.06.1991 та про перебування останнього на військовому обліку;
- зобов`язати відповідача виключити дані про перебування позивача на військовому обліку військовозобов`язаних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про результати проходження позивачем військово-лікарської комісії від 05.06.1991 та про виключення з військового обліку;
- зобов`язати відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про результати проходження позивачем військово-лікарської комісії від 05.06.1991 та про виключення з військового обліку у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі гр.1 ст.93-а розкладу хвороб, визначеного наказом МО СССР № 260 від 09.09.1987.
Ухвалою від 29.12.2025 суддею Кисильовою О.Й. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Згідно із ч.9 ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до Розпорядження керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від №7/р від 26.01.2026 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя №100/0/15-26 від 22.01.2026 та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 11.11.2024 №39 (із змінами) після автоматизованого розподілу для розгляду цієї справи визначено суддю Лунь З.І.
Згідно з ч.2 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує так. 
Позивач зазначає, що його у 1991 році визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр.1 ст. 93-а розкладу хвороб, визначеного наказом МО СССР №260 від 09.09.1987 року.
Також позивач повідомляє, що йому стало відомо, що у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відсутні відомості про визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр.1 ст. 93-а розкладу хвороб, визначеного наказом МО СССР №260 від 09.09.1987 року. Також в електронному кабінеті призовника, військовозобов`язаного та резервіста «Резерв+» зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та має статус «військовозобов`язаний».
Довідку військово-лікарської комісії Стрийського районного військкомату Львівської області від 05 червня 1991 року, яка засвідчує факт непридатності позивача до військової служби, йому здобути не вдалося.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслано заяву про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непридатним до військової служби за висновком ВЛК від 05.06.1991 та про виключення з військового обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з метою коректного відображення в особистому кабінеті застосунку «Резерв+».
Відповідач надав позивачу відповідь на його заяву, у якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не має правових підстав для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 без проведення додаткового медичного огляду. Дане зумовлено зміною штатної структури ІНФОРМАЦІЯ_4 і впровадженням електронного документообігу. Рекомендовано прибути особисто до ІНФОРМАЦІЯ_4 для вирішення питання виключення з військового обліку, зокрема пройти додаткове медичне обстеження.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки поновлення позивача на військовому обліку як військовозобов`язаного є протиправним; у його військовому квитку є запис від 05.06.1991 про виключення з військового обліку у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі гр.1 ст.93-а розкладу хвороб, визначеного наказом МО СССР № 260 від 09.09.1987. 
Просить позов задовольнити.
Ухвалою від 30.01.2026 суддя Лунь З.І. постановила прийняти цю справі до розгляду.
Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому наголосив, що наказ Міноборони СРСР від 09.09.1987 № 260, на який покликається позивач, не застосовується у Збройних Силах України, тому внести відомості про проходження позивачем військово-лікарської комісії від 05.06.1991 та про виключення з військового обліку у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби виключенням з військового обліку на підставі гр.1 ст.93-а розкладу хвороб, визначеного наказом МО СССР № 260 від 09.09.1987 не є можливим. З огляду на вказане, відповідач вважає, що позивач не вважається виключеним з військового обліку.
Просить у позові відмовити.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що він, оновив свої дані, встановив застосунок «Резерв+», хоча не повинен був цього робити, оскільки відповідно до запису у військовому квитку є непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Крім того, позивач переконаний, що проведення додаткового медичного огляду не є законною підставою для відмови у внесенні інформації про виключення особи з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Просить позов задовольнити.

Суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1989 року перебував на військовому обліку в Стрийському районному військкоматі Львівської області.
05 червня 1991 року військово-лікарською комісією при Стрийському районному військкоматі Львівської області ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр.1 ст. 93-а розкладу хвороб, визначеного наказом МО СССР №260 від 09.09.1987 року. Про це зазначено у військовому квитку НОМЕР_1 .
У Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відсутні відомості про визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр.1 ст. 93-а розкладу хвороб, визначеного наказом МО СССР №260 від 09.09.1987 року. 
Також в електронному кабінеті призовника, військовозобов`язаного та резервіста «Резерв+» зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та має статус «військовозобов`язаний».
Суд також встановив, що інші документи, зокрема, довідка військово-лікарської комісії від 05 червня 1991 року, про видачу якої позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_4 та до архівної установи МО України, - відсутні.
26 вересня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення достовірних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У заяві позивач вимагав внести відомості про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непридатним до військової служби за висновком ВЛК від 05.06.1991 та про виключення з військового обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з метою коректного відображення в особистому кабінеті застосунку «Резерв+».
На заяву позивача надійшла відповідь відповідача, у якій вказано, що на даний час ІНФОРМАЦІЯ_3 не має правових підстав для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 без проведення додаткового медичного огляду. Дане зумовлено зміною штатної структури ІНФОРМАЦІЯ_4 і впровадженням електронного документообігу. Рекомендовано прибути особисто до ІНФОРМАЦІЯ_4 для вирішення питання виключення з військового обліку, зокрема пройти додаткове медичне обстеження.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, такою що не відповідає нормам законодавства України та СРСР.
Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду.

При вирішенні спору суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно із частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі також Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Згідно з пунктом 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. (…). Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”.
Пунктом 22 Порядку №1487 передбачено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Відповідно до пункту 79 Порядку №1487 встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством.
Отже, саме до компетенції відповідача належить взяття та виключення військовозобов`язаних з військового обліку в тому числі і позивача.
Абзацом 5 частини 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Абзацом 7-9 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України:
які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;
які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.
Отже, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають усі військовозобов`язані громадяни України, які досягли 25-річного віку. 
При цьому Закон № 2232-ХІІ не містить обмежень щодо взяття на військовий облік особи, котра відповідає наведеним вище критеріям, у випадку, якщо особа раніше перебувала на військовому обліку призовників.
Тобто громадянин України, який раніше перебував на військовому обліку призовників, і був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у разі, якщо підстави, за якими він був виключений, відпали.
Як встановив суд, позивач визнаний непридатним до військової служби та виключений з військового обліку призовників у зв`язку з визнанням непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі гр.1 ст.93-а розкладу хвороб, визначеного наказом МО СССР № 260 від 09.09.1987.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги покликався на законодавство СРСР в частині, що регулювало порядок взяття на військовий облік, зняття з нього та виключення.
Разом з цим суд зауважує, що, з метою виконання принципу належного урядування та уникнення юридичних колізій, не допускається одночасна дія двох нормативно-правових актів, норми яких регулюють ідентичні правові відносини.
Суд переконаний, що застосуванню стосовно спірних правовідносин підлягає лише чинний нормативно-правовий акт, прийнятий законодавцем України, а не нормативно правовий акт СРСР. Зазначене урегульовано Актом проголошення незалежності України «Про проголошення незалежності України», відповідно до норми якого (…) на території України мають чинність виключно Конституція і закони України.
Також Конституційний Суд України в Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4/зп у справі № 18/183-97 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набрання чинності Конституцією України) визначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який був чинним раніше.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23.10.2024 у справі №460/42639/22, з урахуванням дії темпоральних правил (принцип дії закону в часі) у разі колізії нормативних актів одного рівня юридичної ієрархії (суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного й того самого питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у разі, коли про скасування попереднього акта (його приписів) прямо зазначено в новому нормативному акті, так і у разі, коли таких застережень немає.
Підсумовуючи викладене, суд висновує, що наказ Міноборони СРСР від 09.09.1987 №260 не застосовується до Збройних Сил України, починаючи з 04.01.1994, тобто з дня набрання чинності наказом Міністерства оборони України від 04.01.1994 № 2 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», відповідно до пункту 2 якого з моменту введення в дію Положення, зазначеного у пункті 1 цього наказу, вважати накази Міністра оборони колишнього СРСР 1976 року №187, 1979 року №220, 1987 року № 210, № 260, 1989 року №116, № 317, 1991 року № 436 такими, що не застосовуються у Збройних Силах України, а наказ Міністра оборони України 1992 року № 116 - таким, що втратив чинність.
Отже, з 04 січня 1994 року наказ Міноборони СРСР від 09.09.1987 № 260 не застосовується стосовно правових відносин у Збройних Силах України.
З набранням чинності змін до Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка набула статусу військовозобов`язаного, відтак, підстави для виключення позивача з військового обліку відсутні.
Таким чином, з 18 травня 2024 року відповідач правомірно визначив позивача як військовозобов`язаного, оскільки із січня 1994 року, наказ Міноборони СРСР від 09.09.1987 № 260, на який посилається позивач, як на підставу свого позову, - не застосовується у Збройних Силах України.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача і не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд
в и р і ш и в: 
у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_5 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю. 
Судові витрати не розподіляються.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 30.03.2026.

Суддя Лунь З.І.