ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" квітня 2026 р. Справа№ 910/6765/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Корсака В.А. 
Алданової С.О. 

розглянувши без виклику представників сторін заяву фізичної особи - підприємця Устінова Станіслава Ігоровича
про ухвалення додаткового рішення при розгляді апеляційної скарги
Київської міської прокуратури 
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2025 (повний текст складено 14.10.2025)
у справі № 910/6765/25 (суддя Турчин С.О.)
за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України
до 1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву,
2) фізичної особи - підприємця Устінова Станіслава Ігоровича,
3) Українського державного університету імені Михайла Драгоманова
про визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
03.03.2026 фізична особа - підприємець Устінов Станіслав Ігорович (далі - Підприємець) сформував у системі «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення (далі - заява), у якій просить ухвалити додаткове рішення, яким відшкодувати на користь Підприємця судові витрати на надання правничої допомоги в розмірі 44 500,00 грн.
На обґрунтування поданої заяви Підприємець зазначає, що 25.11.2025 подав клопотання про стягнення судових витрат, у якому просив стягнути судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 44 500,00 грн, оскільки змушений був скористатись правовою допомогою у зв`язку з поданням прокуратурою апеляційної скарги. 

Дії суду щодо розгляду заяви по суті.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 04.03.2026 заяву Підприємця про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6765/25 передано колегїї у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6765/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом заяви, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за заявою Підприємця про ухвалення додаткового рішення при розгляді апеляційної скарги Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2025 до надходження матеріалів справи №910/6765/25.
16.03.2026 матеріали справи №910/6765/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 прийнято до розгляду заяву Підприємця про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6765/25. Розгляд заяви Підприємця про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6765/25 постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позиції учасників справи.
Від інших учасників справи будь-яких заяв по суті щодо поданої Підприємцем заяви про ухвалення додаткового рішення не найшло.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.
У травні 2025 року керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просив: 
- визнати недійсним договір №8930 від 22.10.2021 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (далі - Фонд, ФДМУ), Підприємцем та Національним педагогічний університетом імені М.П. Драгоманова, правонаступником якого є Український державний університет імені Михайла Драгоманова (далі - Університет), предметом якого є державне нерухоме майно - нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 кв. м Музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11, що перебуває на балансі Університету;
- зобов`язати Підприємця повернути Університету за актом повернення з оренди орендованого нерухомого майна майно, що належить до державної власності, а саме нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 кв. м Музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю. Клопотання ФОП Устінова С.І. про відшкодування судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Шевченківської окружної прокуратури міста Києва на користь Підприємця витрати на правову допомогу у сумі 25 000,00 грн. В іншій частині клопотання про відшкодування судових витрат відмовлено.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2025, Київська міська прокуратура звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги прокурора задовольнити в повному обсязі, судовий збір стягнути з відповідачів на користь Київської міської прокуратури.
Підприємець надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права; обставини, на які посилається суд, належним чином доведені; висновки суду відповідають обставинам справи, а тому існують усі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Також Підприємець подав клопотання про стягнення судових витрат, у якому просить відшкодувати йому витрати на надання правничої допомоги в розмірі 44 500,00 грн.
За текстом клопотання Підприємець зазначив, що відповідно до п. 4.1 укладеного з Адвокатським об`єднанням «Легаліті» договору №02-11/25 від 17.11.2025 за надання правової допомоги він як клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар, що визначається у відповідних рахунках, які надаються щомісячно або за необхідності сплати. 17.11.2025 Адвокатське об`єднання надало рахунок №04/11/2025 про сплату за надання правової допомоги у справі №910/6765/25, що включає представництво інтересів клієнта у Північному апеляційному господарському суді, підготовку та подання процесуальних документів у справі, гонорару в розмірі 44 500 грн. Платіжною інструкцією №2163 від 19.11.2025 Підприємець оплатив надану йому правову допомогу за договором у повному розмірі.
Опис витрат на правничу допомогу визначений у договорі та передбачає підготовку процесуальних документів та представництво інтересів Підприємця у суді апеляційної інстанції.
До клопотання Підприємець долучив: ордер АІ №2057730 від 22.11.2025 на надання правової допомоги, рахунок №04/11/2025 від 17.11.2025, платіжну інструкцію №2163 від 19.11.2025, договір №02-11/25 від 17.11.2025 про надання правової допомоги.
З наданих Підприємцем документів суд встановив таке.
17.11.2025 Підприємець (клієнт) уклав з Адвокатським об`єднанням «Легаліті» (виконавець) договір №02-11/25 про надання правової допомоги, за умовами п. 1.1 якого клієнт доручає, виконавець бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
За послуги, що надаються виконавцем відповідно до умов цього договору, клієнт сплачує гонорар, який визначається у відповідних рахунках, які надаються щомісячно або за необхідності сплати, визначених у п. 4.3 договору.
Згідно з рахунком №04/11/2025 від 17.11.2025 Підприємець платіжною інструкцією №2163 від 19.11.2025 оплатив надані АО «Легаліті» послуги: правову допомогу у справі №910/6765/25, а саме представництво інтересів у Північному апеляційному господарському суді, підготовка та подання процесуальних документів, в т.ч. відзиву.
Суд встановив, що виконавець підготував та від імені Підприємця подав відзив на апеляційну скаргу, брав участь у судових засіданнях апеляційного суду, тобто дійсно надав обумовлену договором правничу допомогу.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).
Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
А отже, згідно із зазначеною нормою гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - у разі фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом у наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість (однієї) години роботи того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але у розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору і привели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
А тому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
За положенням ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Пункт 1 ч. 3 цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.
Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема в абз. 2 підп. 4.1 п. 4 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 він наголосив на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Окрім цього у визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Дослідивши надані Підприємцем докази понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи характер спірних правовідносин, складність справи, що не є значною, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розмір заявлених ним витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 44 500,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції (встановлено вище за текстом цієї постанови), отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі.
Суд вважає, що справедливим, обґрунтованим та доведеним буде часткове задоволення заяви Підприємця частково, у сумі 30 000,00 грн. Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співмірними з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що заява Підприємця підлягає задоволенню частково, у сумі 35 000,00 грн.

Керуючись ст. 74, 129, 244, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Заяву фізичної особи - підприємця Устінова Станіслава Ігоровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Київської міської прокуратури (01150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ЄДРПОУ 02910019) на користь Фізичної особи-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича ( АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_1 ) 30 000,00 грн витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. ст. 287- 289 ГПК України. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова