02.04.2026  Справа № 363/7156/25 

РІШЕННЯ
Іменем України
02 квітня 2026 року м. Вишгород 
Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого – судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судового засідання Галай О.О., представника позивача Сікідіна С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради про захист прав споживача,- 
УСТАНОВИВ:
28 листопада 2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради про захист прав споживача, у якій позивач просить визнати не надання відповідачем запитуваної інформації по її запитам про доступ до публічної інформації № ВТМ-1 від 15 липня 2019 року та № ВТМ-1/2 від 05 листопада 2019 року та актів, якими підтверджується надання-прийняття наданих послуг, такою, що не відповідає вимогам ЗУ «Про доступ до публічної інформації», «Про житлово-комунальні послуги», «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», «Про публічні закупівлі», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; зобов`язати відповідача надати позивачці запитувану інформацію на зазначені запити та достовірні первинні документи, зокрема двосторонні акти, якими підтверджується надання-прийняття вказаних послуг по всіх розрахункових згідно вимог Закону; накласти на відповідача штраф за ст. 212-3 КУпАП, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 9 000 грн. та стягнути понесені витрати в розмірі 14 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач у відповідях на запити позивача про доступ до інформації № ВТМ-1 від 15 липня 2019 року та № ВТМ-1/2 від 05 листопада 2019 року надав формальні відписки, не надавши достовірної, повної та перевіреної запитуваної інформації, також не надано позивачу щомісячних первинних розрахункових документів, зокрема двосторонніх між виконавцем та споживачем актів, якими підтверджується надання-приймання наданих послуг. З огляду на вищевикладене, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року прийнято зазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
31 грудня 2025 року до суду від представника відповідача Нефьодової М.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У відповіді від 12 листопада 2019 року № 1087/08 відповідач надав частину запитуваних позивачем документів (договори на постачання газу, додаткові угоди), обсягом до 10 сторінок. Щодо решти документів (145 сторінок) відповідач, керуючись ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» повідомив відповідача про необхідність відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк. Оскільки позивач не здійснив оплату витрат, у відповідача були відсутні правові підстави для надання копій документів понад встановлений законом безкоштовний ліміт. Крім того, вимог позивача надати «калькуляції» та «розрахунки» щодо вартості компонентів тарифу для її конкретної квартири вимагала б від підприємства створення нової інформації (проведення аналітичної роботи), а не надання вже існуючих документів. Вимога позивача щодо зобов`язання надавати щомісячні акти виконаних робіт суперечать природі правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг. Законодавство про житлово-комунальні послуги не зобов`язує виконавця комунальних послуг складати та підписувати щомісячні акти прийому-передачі послуг з кожним індивідуальним споживачем (фізичною особою). Вимога позивача про накладення на відповідача штрафу за ст. 212-3 КУпАП не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо моральної шкоди, зауважила, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння моральної шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок з діями відповідача. Тож, з огляду на вищевикладене просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. 
Представник позивача Сікідін С.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зауважив, що вимоги відповідача щодо оплати фактичних витрат на копіювання та друк запитуваних позивачем документів в обсязі понад 10 сторінок, вважає незаконними та такими, що не відповідають положенням ЗУ «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», відповідно до яких така інформація надається безоплатно.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. 13 січня 2026 року до суду від представника відповідача Нефьодової М.О. надійшла заява, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.
Заслухавши пояснення представника позивача, та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до наступного. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради є комунальним унітарним підприємством та здійснює господарську діяльність в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та Статутом. Підприємство є правонаступником усього майна, усіх прав та обов`язків Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа». Організації виробничо-господарської, комерційної, консультативної, наукової та іншої діяльності, спрямованої на надання послуг, виробництво теплової енергії, в т. ч., що виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії та інших енергоносіїв населенню, підприємствам, установам, організаціям, виробництво промислової продукції, залучення інвестицій в розвиток виробничої сфери та сфери послуг, впровадження науково-технічних розробок і технологій. 
Відповідач надає послуги з централізованого опалення позивачу, як індивідуальному споживачу, за адресою: АДРЕСА_1 . Ці обставини сторонами не заперечувалися.
15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про доступ до публічної інформації № ВТМ-1, в якій просила надати їй всі розрахункові документи на оплату за надані послуги та розміри і дати отримання оплати (як від неї та і через субсидію) з моменту незаконно встановленої вартості природного газу, використаного відповідачем для надання послуги постачання теплової енергії; достовірний розрахунковий документ вартості фактично наданої їй вищевказаної послуги за вказаний період з законною вартістю її складових (зокрема природного газу з розбивкою по місяцях; надати розрахунок за попередньою вимогою; врахувати цей розрахунок при проведенні взаєморозрахунків між нею та відповідачем при кінцевому вирішенню даної проблеми та оформити це відповідним документом; узгодити з нею всі взаєморозрахунки по вищенаведеному; в разі виникнення з її сторони переплати коштів, повернути їх на картковий рахунок, з якого було здійснено оплату за надані послуги.
Листом від 06 серпня 2019 року № 774/08 відповідачем надано відповідь на заяву про доступ до публічної інформації № ВТМ-1, в якій повідомлено позивача про відсутність підстав для перерахунку за спожиті комунальні послуги. Також зазначено, що тарифи відповідача, які діяли на момент опалювального сезону 2015-2016 роках встановлені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 31.03.2015 року № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг». Послідуючі зміни до постанови НКРЕКП від 31.03.2015 року № 1171 були внесені 09.06.2016 року згідно з постановою НКРЕКП № 1101 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року № 1171». Відповідні постанови НКРЕКП на сьогодні не скасовувалися, є чинними, тож підстави для здійснення перерахунків у підприємства відсутні. До вказаною відповіді відповідачем долучено копії зазначених постанов НКРЕКП та структури тарифів, роздруківки з особового рахунку відповідача за період з жовтня 2015 року по серпень 2019 року із зазначенням нарахувань за спожиті послуги, оплати та сум отриманої субсидії.
05 листопада 2019 року ОСОБА_1 знову звернулась до відповідача із запитом про доступ до публічної інформації № ВТМ-1/2, в якій просила відповідача, як розпорядника запитаної інформації, яка становить суспільний інтерес, надати їй копії договорів на постачання та ціни за всі періоди, починаючи з 27.04.2016 року, по яких відповідачем використовувався природний газ, оплачений нею, як споживачем категорії населення, відповідачу в складі теплової енергії; копії договорів на постачання та ціни за всі періоди, починаючи з опалювального періоду 2015-2016 років, по яких відповідачем використовувалась електрична енергія, оплачена нею, як споживачем категорії населення, відповідачу в складі теплової енергії; калькуляції/розрахунки та фактичні розміри на надану раніше та таку, що надається в даний час, відповідачем їй, як споживачу категорії населення, комунальної послуги «постачання теплової енергії» з конкретним указанням вартості природного газу та електричної енергії в ній та фактичні величини даних складових, оплачених нею починаючи з опалювального періоду 2015-2016 років .
Листом від 12 листопада 2019 року № 1087/08 відповідачем надано відповідь на запит про доступ до публічної інформації № ВТМ-1\2, в якій повідомлено позивача про те, що запитана нею публічна інформація не є предметом суспільного інтересу. Роз`яснено, що у відповідності до ЗУ «Про доступ до публічної інформації», Постанови КМУ «про затвердження граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію» від 13.07.2011 року № 740, для задоволення запиту позивача підприємство потребує виготовлення копій документів за обсягом більше ніж 10 сторінок. А тому позивач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на виготовлення копій сторінок, що залишилися. На вказаний запит відповідачем надано позивачу копію договору на постачання природного газу № 1188/16 від 21.12.2015 року (на 7 сторінках), копію додаткової угоди № 1 від 31.12.2015 року до вказаного договору (на 2 сторінках), копію додаткової угоди № 2 від 29.01.2016 року(на 1 сторінці) та копію діючого на підприємстві наказу № 120 від 01.09.2017 року «Про затвердження розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є ВРКП «Вишгородтепломережа», порядок відшкодування таких витрат та рахунок на їх оплату. Також позивача повідомлено, що всі інші копії документів, а саме 145 сторінок, підприємство надасть позивачу після повної оплати витрат на копіювання документів, що надаються за запитом на інформацію відповідно до наданого рахунку. Що стосується третього питання даного запиту стосовно калькуляції та фактичних розмірів на надані раніше комунальні послуги, зазначено, що підприємство не проводить такі розрахунки, а отже надати інформацію з цього приводу не може.
Позивачем зазначений в рахунку на оплату розмір витрат на копіювання не оплачено, що не оспорювалось її представником в судовому засіданні, тож запитані документи обсяг яких перевищував 10 сторінок не було надано відповідачем на вказаний запит.
Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно п.1 ст. 3 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, окрім іншого, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом:
1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;
2) надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Відповідно до положень ст. 21 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про неї та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується, крім випадків надання інформації у сфері реєстрації викидів та перенесення забруднювачів і відходів. Надання інформації у сфері реєстрації викидів та перенесення забруднювачів і відходів здійснюється в порядку, визначеному частинами першою - третьою цієї статті.
Згідно з ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Як вбачається із ст. 1 ЗУ «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», споживачам у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення гарантується безперешкодний та безоплатний доступ до інформації, у тому числі шляхом розміщення розпорядниками (володільцями) у відкритому доступі в мережі Інтернет, про:
1) права споживачів, місце та порядок одержання інформації споживачами;
2) ціни/тарифи, їхні складові для всіх категорій споживачів, зміну цін/тарифів;
3) частку та вартість електричної енергії, виробленої генеруючими потужностями (за видами генеруючих потужностей), в оптовій ціні на електричну енергію;
4) частку та вартість електричної енергії, виробленої генеруючими потужностями (за видами генеруючих потужностей), в середньозваженій ціні на електричну енергію для споживача;
5) порівняння цін/тарифів на товари, послуги в різних регіонах України, а також в Україні та інших державах;
6) прогнози зміни цін/тарифів та обґрунтування необхідності таких змін відповідно до заяви суб`єкта господарювання, що надається для встановлення тарифів на товари, послуги;
7) динаміку зміни історичної вартості складових цін/тарифів за останні п`ять років;
8) якісні характеристики товарів, послуг;
9) перелік, вартість та умови надання споживачам додаткових послуг;
10) середньомісячний розмір плати для приватного домогосподарства за спожиті товари, послуги - за категоріями споживачів;
11) розмір заборгованості з оплати спожитих товарів, послуг, періоди виникнення такої заборгованості - за категоріями споживачів;
12) порядок надання і нарахування субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а також пільг окремим категоріям громадян;
13) інвестиційні програми ліцензіатів та джерела їх фінансування, залучені кредити та їх цільове призначення, звіти про виконання затверджених інвестиційних програм;
14) заходи з енергозбереження;
15) державні цільові та інші програми енергозбереження;
16) відомості про наявні та запроектовані інженерні мережі, включаючи всю наявну проектну документацію щодо таких мереж, а також всю необхідну інформацію про умови приєднання до системи розподілу, величини ставок плати за стандартне та нестандартне приєднання потужності, ставок плати за лінійну частину приєднання, не менше одного разу на три місяці в режимі реального часу у складі геоінформаційної системи оператора системи розподілу та оператора системи передачі, інформацію про величину коефіцієнтів завантаження трансформаторних підстанцій основної мережі оператора системи розподілу напругою 35-110(154) кВ (для кожної територіальної одиниці оператора системи розподілу), адресу, за якою відповідно до принципу "єдиного вікна" буде здійснюватися взаємодія сторін, а також інформацію про лінії електропередачі та трансформаторні підстанції напругою 150(110)-35(20)-10(6)/0,4 кВ (із зазначенням інформації про завантаження підстанцій та резерву потужності) з прив`язкою до географічних даних геоінформаційної системи.
Кожному споживачу у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення гарантується безперешкодний та безоплатний доступ до інформації про:
1) стан розрахунків таким споживачем за спожиті товари, послуги, у тому числі про заборгованість з оплати за спожиті товари, послуги (за наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги та субсидії (у разі їх надання/призначення);
2) фактичні обсяги споживання таким споживачем товарів, послуг за попередні періоди.
Інформація, зазначена у пунктах 2, 5-7 частини першої цієї статті, стосується у сферах теплопостачання, централізованого постачання гарячої води - цін/тарифів на теплову енергію, централізоване постачання гарячої води.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», доступ споживачів до інформації відповідно до цього Закону забезпечується державними органами, органами місцевого самоврядування, до повноважень яких віднесено встановлення цін/тарифів у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення, а також суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у зазначених сферах.
Порядок забезпечення доступу споживачів до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення визначається законами України.
Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», суб`єктами господарювання, що забезпечують доступ споживачів до видів інформації, зазначених у статті 1 цього Закону, є у сферах теплопостачання, централізованого постачання гарячої води - теплопостачальна організація, суб`єкт господарювання, що надає послуги з централізованого постачання гарячої води (крім інформації, зазначеної у пунктах 3, 4 частини першої статті 1 цього Закону);
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей.
Згідно п. 4 ч. 1 та п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень Кабінету Міністрів України належать затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування.
До повноважень органів місцевого самоврядування належать затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм та встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості.
Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, проаналізувавши в сукупності запити ОСОБА_1 про доступ до інформації № ВТМ-1 від 15 липня 2019 року та № ВТМ-1/2 від 05 листопада 2019 року та відповіді відповідача на зазначені запити, в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про відсутність порушення відповідачем ЗУ «Про доступ до публічної інформації», «Про житлово-комунальні послуги», «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», «Про публічні закупівлі».
Так з матеріалів справи встановлено, що на запит позивача про доступ до публічної інформації № ВТМ-1 від 15 липня 2019 року відповідачем надано позивачу повну, достовірну та обґрунтовану запитувану інформацію щодо тарифів на послугу з централізованого опалення та їх структури, а також щодо нарахувань за спожиті послуги, оплати та сум субсидії за особовим рахунком позивача, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності з його боку. Сама по собі незгода позивача з наданою розпорядником інформацією про таку бездіяльність не свідчить.
У листі від 12 листопада 2019 року № 1087/08 відповідачем надано відповідь на запит позивача про доступ до публічної інформації № ВТМ-1\2, в якій повідомлено позивача про те, що запитана нею публічна інформація не є предметом суспільного інтересу. Роз`яснено, що у відповідності до ЗУ «Про доступ до публічної інформації», Постанови КМУ «про затвердження граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію» від 13.07.2011 року № 740, для задоволення запиту позивача підприємство потребує виготовлення копій документів за обсягом більше ніж 10 сторінок. А тому позивач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на виготовлення копій сторінок, що залишилися. На вказаний запит відповідачем надано позивачу копії запитаних документів обсягом 10 сторінок, а також копію діючого на підприємстві наказу № 120 від 01.09.2017 року «Про затвердження розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є ВРКП «Вишгородтепломережа», порядок відшкодування таких витрат та рахунок на їх оплату. Також позивача повідомлено, що всі інші копії документів, а саме 145 сторінок, підприємство надасть позивачу після повної оплати витрат на копіювання документів, що надаються за запитом на інформацію відповідно до наданого рахунку. Що стосується третього питання даного запиту стосовно калькуляції та фактичних розмірів на надані раніше комунальні послуги, зазначено, що підприємство не проводить такі розрахунки, а отже надати інформацію з цього приводу не може.
Суд звертає увагу на те, що публічна інформація за змістом ЗУ «Про доступ до публічної інформації» це інформація, яка відображена, задокументована, отримана або створена, та яка знаходиться у володінні розпорядника. Тобто ця інформація вже існує і зафіксована документально, а розпорядник лише надає доступ до такої інформації за відповідним запитом.
Так в п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі "Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary" (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.
З наведеного слід дійти висновку, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. 
Відтак, споживач комунальних послуг за зверненням до розпорядника інформації не наділений правом вимагати створювати додаткову, нову інформацію, зокрема шляхом проведення окремих розрахунків, калькуляції та визначення фактичних розмірів природного газу та електричної енергії, спожитих та оплачених позивачем у складі послуги з постачання теплової енергії щодо окремої квартири позивача. 
При цьому, враховуючи зазначені вище вимоги законодавства, суд вважає правомірною та такою що відповідає п. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» відмову відповідача надати позивачу запитувану інформацію, що передбачає виготовлення копій документів обсягом, що перевищує встановлений ч.2 ст. 21 цього закону розмір (10 сторінок). Підстав для безоплатного надання такої інформації відповідачем суд не вбачає, оскільки запитувана позивачем у запиті № ВТМ-1\2 інформація не становить суспільний інтерес та не охоплюється ст. 1 ЗУ «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», тож надається розпорядником із врахуванням положень ст. 21 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».
Що стосується вимоги позивача про надання їй відповідачем первинних бухгалтерських документів та актів, якими підтверджується надання-прийняття наданих послуг, то така вимога є безпідставною та на вище вказаних вимогах Закону не ґрунтується і до спірних правовідносин застосована бути не може, коли ЗУ «Про бухгалтерський облік в Україні» у цій справі застосуванню не підлягає.
Виконавець комунальної послуги забезпечує деталізацію інформації щодо структури платежу у рахунках споживачів, які надаються споживачу щомісяця на безоплатній основі відповідно до ст. 8 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та постачання» та формуються формуються виконавцем на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до ЗУ “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.
Тож, фіксування, надання та прийняття житлово-комунальних послуг шляхом складання актів між виконавцем і споживачем із щомісячним оформленням (створенням) первинних бухгалтерських документів (ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні) Законами в сфері надання комунальних послуг не передбачено. Вказані вимоги позову, на законодавстві в сфері надання комунальних послуг не ґрунтуються і задоволенню не підлягають, як безпідставні.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, що визначено ч. 2 ст. 23 ЦК України.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20.
Судом не встановлено протиправної поведінки відповідача та порушення відповідачем прав ОСОБА_2 , тож підстави для покладання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди на позивача відсутні.
Посилання в позові на вимоги ст. 212-3 КУпАП щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не належить до завдань цивільного судочинства, визначених ст. 2, 4 ЦПК України і при вирішенні справи судом не враховуються.
Що стосується заявлених позивачем вимог про компенсацію витрат на оформлення звернень, аналіз відповідей та підготовку позову, підстав для їх стягнення згідно вимог ст. 141 ЦПК України судом не встановлено, оскільки такі витрати є недоведеними і безпідставними, будь-яких доказів фактичного здійснення витрат (договірів, рахунків, квитанцій), що підтверджували б наявність та розмір цих витрат, позивачем суду не надано, тож у задоволенні вимоги компенсацію цих витрат слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради про захист прав споживача - відмовити.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2026 року
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради, код ЄДРПОУ 13713569, місце знаходження: 07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В.

Суддя Д.А. Свєтушкіна