Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року Справа№200/554/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шинкарьової І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач), звернулась із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), в якому просить суд:
Визнати протиправною бездіяльність відповідача про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за заявою від 18.10.2023;
Скасувати рішення про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 27.10.2023 № 057250004719;
Зобов`язати відповідача виплатити позивачу пенсію за період з 18.10.2023 по 01.07.2024.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.10.2023 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Водночас, спірним рішенням у призначенні пенсії відмовлено з посиланням на недосягнення пенсійного віку 55 років, встановленого ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.02.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). Позивач не погоджується з таким рішенням, оскільки вважає, що набула право на пільгову пенсію на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), при досягненні віку 50 років.
Вказує, що саме протиправні дій та бездіяльність призвели о того, що вона втратила пенсію за період з 18.10.2023 по 01.07.2024. Пенсію призначено 17.11.2025. 
З приводу не виплати пенсії за період 18.10.2023 по 01.07.2024, позивач зверталась до відповідача та отримала лист 17.12.2025 № 58236-53502/Д-02/8-0500/25 проте із відповіддю не погоджується, оскільки лист не містить взагалі відповіді на поставлені питання у зверненні, а саме щодо бездіяльності та протиправності дії органів ПФУ щодо Рішення №057250004719 від 06.07.2023 в якому визначено, що дата з якої позивач матиме право на пенсійну виплату 19.09.2023, проте за зверненням позивача від 18.10.2023 відносно неї було винесено Рішення про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 27.10.2023 № 057250004719 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Вказує, що відповідачем під час розгляду заяви від 18.10.2023 було проігноровано позицію викладену у рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/5353/22, що призвело до прийняття необґрунтованого та протиправного Рішення від 27.10.2023 057250004719 та невиплаті пенсії за період з 18.10.2023 по 01.07.2024.
Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 02.02.2026 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та докази поважності причин його пропуску.
Ухвалою суду від 18.02.2026 процесуальний строк, встановлений судом для усунення недоліків позовної заяви згідно з ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.02.2026, у справі № 200/554/26 - продовжено на 10 днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням у ній підстав, відмінних від наведених у заяві від 05.02.2026 для поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
Позивачем до позовної заяви також додано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом та його поновлення.
Ухвалою суду від 16.03.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; Вирішено, що питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, - поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, будуть вирішені судом під час розгляду справи після встановлення відповідних фактичних обставин на підставі наданих сторонами доказів; Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, наступні докази: пенсійну справу ОСОБА_1 ; рішення про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 27.10.2023 № 057250004719 та докази на підтвердження факту ознайомлення позивача з цим рішенням; всі інші докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.
24.03.2026 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який містить заперечення проти задоволення позову з огляду на недосягнення позивачем необхідного пенсійного віку, який з урахуванням положень ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV становить 55 років. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.
Також, від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, де вказує, що дану позовну заяву подано позивачем до суду лише 25.01.2026, тобто з пропуском 6 місячного строку звернення до адміністративного суду, визначного ст.122 КАС України. Відповідач вважає, що позивачем пропущено процесуальний строк звернення до суду з позовними вимогами про призначенню пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 18.10.2023.
На підставі матеріалів справи судом встановлено такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 , 18.10.2023 звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2.
За принципом екстериторіальності заява позивача від 18.10.2023 розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області.
За результатами розгляду заяви позивача та поданих документів відповідачем прийнято рішення від 27.10.2023 № 057250004719 про відмову в призначенні позивачу пенсії.
За змістом рішення зазначено, що « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звернулась із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003. [ ] Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 31 рік 04 місяці 15 дн., на пільгових умовах за Списком № 2 — 10 років 06 місяців 21 день. За таких обставин, Головним управлінням ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 у зв`язку із недосягненням встановленого пенсійного віку.»
Отже, у призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку № 2 відмовлено, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років.
Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулася до суду з даним позовом.
У даній справі спірним є питання щодо пенсійного віку, при досягненню якого позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2: позивач вважає, що має право на такий вид пенсії після досягнення віку 50 років на умовах, передбачених п. б ст.13 Закону №1788-XII, а відповідач стверджує, що пенсійний вік для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначається п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV і становить 55 років. При цьому, достатність наявного у позивача страхового та пільгового стажу для призначення пільгової пенсії відповідачем визнається.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 досліджувала питання конкуренції норм Закону №1058-IV та Закону № 1788-XII при визначені права особи на пенсію за віком на пільгових умовах.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що 03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-І, який містить п.2 ч.2 ст.114 такого змісту:
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Натомість згідно з п. б ст.13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п.б ст.13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п. б - г ст.54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (п.1 рішення).
Згідно з п.3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п. б - г ст.54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, рішенням від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п.2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п.56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Обставини справи, яка розглядається, відповідають ознакам типової справи, щодо якої прийнято рішення у зразковій справі №360/3611/20.
Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується спірним рішенням відповідача, що позивач працювала повний робочий день на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 - 10 років 06 місяців 21 день та мала страховий стаж - 31 рік 04 місяці 15 день (станом на дату подання заяви 18.10.2023) 
На час звернення із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 18.10.2023 позивач досягла віку 50 років, мала достатній страховий та пільговий стаж, що відповідачем та третьою особою не спростовується.
Враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 1788-XII, відтак відмова в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах з посиланням на недосягнення віку 55 років, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, чи п.2 ст.13 Закону № 1788-XII без врахування Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 є протиправною.
Таким чином, оскільки позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст.13 Закону №1788-ХІІ після досягнення віку 50 років, суд дійшов висновку, що позов в частині призначення пенсії є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, вимоги стосовно зобов`язання відповідача здійснювати позивачу виплату пенсії за віком за період з 18.10.2023 по 01.07.2024 задоволенню не підлягають, оскільки право на виплату у позивача, згідно Порядку № 22-1, з`явиться після призначення пенсії їй пенсії з 18.10.2023, на підставі рішення по суті у рамках даної справи. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог, як передчасних.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Європейський суд з прав людини у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі Афанасьєв проти України (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
За встановленими обставинами справи, на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач мала необхідний страховий та пільговий стаж, передбачений п. б ст.13 Закону №1788-ХІІ, а єдиною підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах було не досягнення віку 55 років, що визнано судом протиправним.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Враховуючи наведене, у даному випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 не потребує встановлення додаткових обставин чи дослідження будь-яких документів, що відноситься до повноважень пенсійного органу, а тому належним та ефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах, на думку суду, є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад, показників з шкідливими та важкими умовами праці з дати звернення за її призначенням з 18.10.2023.
Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
Щодо строку звернення до суду та заяви відповідача про залишення без розгляду позовної заяви позивача.
У ч.1 ст.118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
За змістом цієї норми процесуальним строком є також строк звернення до суду, який відповідно до ч.2 ст.122 КАС України становить шість місяців, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (ч.1, 4 ст.122 КАС України).
Позивач у заяві від 05.02.2026 стверджує, що саме у грудні 2025 року їй фактично стало відомо про протиправність дій органів ПФУ щодо Рішення №057250004719 від 06.07.2023 в якому визначено, що дата з якої вона матиме право на пенсійну виплату, проте за її зверненням від 18.10.2023 було винесено Рішення про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 27.10.2023 № 057250004719 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Ухвалою суду від 16.03.2026 витребувано у відповідача, зокрема, рішення про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 27.10.2023 № 057250004719 та докази на підтвердження факту ознайомлення позивача з цим рішенням.
Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення/ознайомлення рішення щодо розгляду заяви позивача від 18.03.2023.
Тому, встановлений ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у цій категорії спорів не є застосовним, оскільки фактично позивач дізналась про порушення своїх прав, свобод чи інтересів у грудні 2025 року, звернулась із цим позовом 26.01.2026, тобто у межах строку визначений КАС України. Доказів зворотного суду не надано.
У зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що позивачем подано адміністративний позов в межах строку звернення до адміністративного суду, який визначено ч.2 ст.122 КАС України, а клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви є безпідставним та задоволенню не підлягає.
З урахуванням положень ч.3 ст.139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 745,47 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 262, 295, 370 КАС України суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.10.2023 № 057250004719 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року з 18 жовтня 2023 року.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 745,47 грн.
Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2026.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова