ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/646/26 Справа № 175/2184/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Заборський В. О. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Сербіній І.В., за участю захисника Ігнатова Є.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника Ігнатова Є.Є. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Провадження за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
11 грудня 2025 року захисник Ігнатов Є.Є. звернувся до суду з апеляційною скаргою та заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 .
Клопотання мотивоване тим, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , копію постанови не отримував та не був ознайомлений з матеріалами справи, що позбавило ОСОБА_1 вчасно подати апеляційну скаргу. Просить врахувати, що ОСОБА_1 мешкає у місті Краматорськ, а суд проходив у м. Дніпро, а також ситуацію, яка склалася у м. Краматорськ у зв`язку із повномасштабним вторгненням збройних сил російської федерації, постійними обстрілами, відсутністю електропостачання. 

Перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи клопотання, заслухавши пояснення захисника, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.
Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Як убачається із матеріалів справи, під час складання протоколів про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та вимоги ст. 268 КУпАП, зокрема право скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, а також повідомлено про розгляд справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП 24.02.2025 року, а за ст. 124 КУпАП – 20.02.2025 року у Дніпровському районному суді Дніпропетровської області.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляла захисник Павленко О.Г. на підставі договору № 06/25 від 25.02.2025 року, яка 07.03.2025 року ознайомилась з матеріалами справи, здійснила їх фотокопії та отримала відеоматеріали.
За заявами захисника розгляд справи неодноразово відкладався, та про призначення справи до розгляду на 16.05.2025 року о 10-45 годині ОСОБА_1 та його захисник Павленко О.Г. були повідомлені, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення (а.с.53-54).
Після ухвалення постанови 16.05.2025 року її копія була направлена на адресу ОСОБА_1 (а.с. 57, 58).
Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Так, згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
У рішеннях від 28 жовтня 1998р. у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, своєю поведінкою та діями сприяти як найшвидшому судовому розгляду, чого в діях апелянта не вбачається.
Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності під час розгляду провадження судом не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рішення щодо ОСОБА_1 постановлене 16.05.2025 року, апеляційна скарга подана захисником 11.12.2025 року, тобто майже через сім місяців з моменту постановлення оскаржуваного рішення.
ОСОБА_1 був обізнаний про перебування справи про адміністративне правопорушення щодо нього на розгляді в суді, мав захисника та повинен був цікавитись станом розгляду справи, однак ним на протязі тривалого часу не вчинено жодних дій для реалізації процесуального права на оскарження судового рішення у передбачений законом строк.
Враховуючи вищезазначене, приходжу до висновку про те, що відсутність ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції та неотримання копії постанови зумовлена саме його пасивною поведінкою, а не порушенням судом його прав.
Доводи захисника Ігнатова Є.Є. не містять посилань на такі обставини, які б дійсно об`єктивно могли зашкодити ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу. Будь-яких інших посилань на поважність причин надто значного пропуску строку, що складає майже сім місяців, на апеляційне оскарження, захисник у своїй апеляційній скарзі не навів, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, Сташевський К.А. вже звертався 17.09.2025 року до суду з апеляційною скаргою на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року та заявляв клопотанням про поновлення строку на її оскарження, однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови у зв`язку з відсутністю поважних причин пропуску строку.
У поданому 11.12.2025 року клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не наведено обставин, які б дійсно об`єктивно могли зашкодити Сташевському К.А. своєчасно подати апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З огляду на вищезазначене, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання захисника Ігнатова Є.Є. про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути.
Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання захисника Ігнатова Є.Є. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді відмовити.
Апеляційну скаргу захисника Ігнатова Є.Є. на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя