ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
58000, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14, тел. 55-09-34, е-mail: inbox@cv.arbitr.gov.ua
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 	 	Справа № 926/3527/25	

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча
секретар судового засідання Голіней Я.І.

за участі представників:
позивача: Смотр Д.М.
відповідача 1: не з`явився
відповідача 2: Коляда М.О.

за позовом Виконавчого комітету Чернівецької міської ради

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю “Ворзель”
2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Пантера ЛТД”

про скасування державної реєстрації та визнання правочину недійсним

І. Стислий виклад позицій сторін по суті позовних вимог.
Виконавчий комітет Чернівецької міської ради звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ворзель” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Пантера ЛТД” про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.11.2024 №341 та скасування рішення державного реєстратора від 21.11.2024 №76206383, якими внесені зміни до розділу об`єкта нерухомого майна 1039807573101 Державного реєстру речових прав та здійснено перехід права власності на нерухомий об`єкт від Товариства з обмеженою відповідальністю “Пантера ЛТД” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ворзель”.
Позов обґрунтований тим, що органом виконавчої влади місцевого самоврядування виявлено порушення щодо внесення відомостей про об`єкт нерухомого майна приватним нотаріусом до Державного реєстру речових прав оскільки за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 196-А у реєстрі зареєстровано право власності двох юридичних осіб, зокрема:
1. У Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстрація об`єктів нерухомого майна здійснена до 2013 року) - за Товариством з обмеженою відповідальністю “Автопослуги” зареєстрований газозаправний пункт автомобілів, загальна площа літ. “А” 3,60 кв.м., літ “Б” - навіс з газовою колонкою І, ІІ - ємкість для зберігання газу, огорожа № 1-2.
2. У державному реєстрі речових прав (реєстрація об`єктів нерухомого майна здійснена після 2013 року) - за Товариством з обмеженою відповідальністю “Ворзель” зареєстровано АЗК (Автозаправний комплекс). Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно газозаправний пункт автомобілів від 14.09.2012 належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Атопослуги”.
У Державному реєстрі речових прав Товариство з обмеженою відповідальністю “Ворзель” (далі по тексту - Відповідач-1) 21.11.2024 зареєструвало за собою право власності на нерухомість, а саме: АЗК (Автозаправний комплекс), за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 196-А, кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:18:004:0026 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 341, виданий 21.11.2024, видавник: Бояринцева О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Технічний паспорт (Витяг 3 ЄДЕССБ), серія та номер: TI01:5960-0931-1397-6400, виданий 08.11.2024, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; документ, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину, довідка про показники об?єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 07.11.2024, видавник: Приватна науково-виробнича фірма “СТРОЙІНДУСТРІЯ-Л”.
Натомість за Товариством з обмеженою відповідальністю “Пантера ЛТД” у ДРРП 27.09.2016 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна №1039807573101 на підставі договору купівлі-продажу (між відповідачем-2 та ТОВ “Атопослуги”), договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 429, виданий 27.09.2016, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чіріч О.А.
Позивач зазначає, що до моменту засвідчення договору купівлі-продажу між відповідачами та реєстрації права власності за відповідачем-1 об`єкта нерухомості такого як АЗС (автозаправний комплекс) за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 196-А не існувало. У підставах набуття права власності будь-які документи дозвільного характеру, які давали б право здійснювати будівництво об`єкта нерухомості або документи які свідчили б про введення його в експлуатацію відсутні.
Безпідставна реєстрація АЗС (автозаправний комплекс) перешкоджає суб`єкту господарювання, який знаходиться за сусідньою адресою (вул. Сторожинецька 192-А) здійснити нове будівництво у відповідності до наявної документації.
При внесенні змін в Державний реєстр речових прав вищезазначених об`єктів нерухомого майна дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Київ Бояринцевої Ольги Віталіївни порушують Закон України “Про регулювання містобудівної діяльності”, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 та здійснені без наявних на те правових підстав.
Представник відповідача – 2 у відзиві на позов заперечив проти задоволення позову, оскільки станом на 27.03.2014 (день прийняття рішення 48 сесією міської ради VI скликання) на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136300:18:004:0026, що розташована за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 196-А вже існував об`єкт нерухомого майна, а саме газозаправний пункт автомобілів. Дана обставина вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та з свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради серія ЯЯЯ №265939, що долучені позивачем до позовної заяви.
Таким чином, на момент коригування генерального плану міста Чернівці в 2014 році та віднесення території до торгово-ділової зони районного рівня Г-2 на земельній ділянці вже існував об`єкт нерухомого майна, розташування якого не було передбачено в цій зоні. Свідоцтво про право власності на такий об`єкт ще в 2006 році було видано саме позивачем, тому необізнаність позивача про існування такого об`єкта нерухомого майна виключена.
Відтак, відповідач-2 вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, у зв?язку з недоведеністю позивачем порушення його прав внаслідок укладення між відповідачами договору купівлі-продажу нерухомого майна та внесення записів в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про право власності відповідача-1.
У відповіді на відзив відповідача - 2 представник позивача зазначив, що до моменту внесення змін в реєстр за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 196-А, не було зареєстрованого жодного об`єкта саме незавершеного будівництва.
В порушення вимог Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, відбулась “легалізація” об`єкта нерухомого майна, який не міг бути об`єктом для реєстрації. 
Позивач вважає, що належним способом захисту його порушених прав є визнання правочину (договору купівлі-продажу №341 від 21.11.2025) недійсним та скасування рішення державного реєстратора від 21.11.2024 №76206383, яким були внесені зміни до розділу об`єкта нерухомого майна 1039807573101 Державного реєстру речових прав та здійснено перехід права власності на нерухомий об`єкт від Товариства з обмеженою відповідальністю “Пантера ЛТД” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ворзель”.
Відповідач - 2 у запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що позивач ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив не зазначає, які саме його права порушені та як задоволення позову судом вплине на відновлення його порушених прав.
Зокрема, оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. 
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. 
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Доводи позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного правочину або запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивача з якимось діями відповідачів, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.
Позивач у запереченнях зазначив, що виконавчі органи Чернівецької міської ради будь-яких рішень щодо надання дозволу на здійснення реконструкції чи перебудови по вул. Сторожинецькій, 196-А не надавало.
Об`єкт по факту є самочинним будівництвом і зареєстрований із порушеннями чинного законодавства, тож взагалі не міг бути зареєстрованим. Оскільки визнання права власності на самочинне будівництво відбувається тільки за рішенням суду, а відповідного рішення по даному об`єкту не існує, тому спірний об`єкт не може бути предметом правовідносин між сторонами.
Належним способом захисту порушених прав позивача є визнання правочину (договору купівлі-продажу №341 від 21.11.2025) недійсним та скасування рішення державного реєстратора від 21.11.2024 №76206383, яким були внесені зміни до розділу об`єкта нерухомого майна 1039807573101 Державного реєстру речових прав та здійснено перехід права власності на нерухомий об`єкт від Товариства з обмеженою відповідальністю «Пантера ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ворзель».
Відповідач - 1 не використався правом на подання відзиву по справі.
ІІ. Рух справи у суді
Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 позовну заяву передано судді Ніколаєву М.І. 
21.10.2025 після звернення з позовом до суду позивачем подано заяву (вх. №3249) про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “Ворзель”, чи будь-яким іншим фізичним або юридичним особам до набрання законної сили судовим рішенням у справі, заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна АЗК (автозаправний комплекс) в м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 196-А та накладення арешту на майно.
Ухвалою суду від 22.10.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк у 5 (п`ять) календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме - надання суду копії договору від 21.11.2024, який є предметом спору (чи зазначення про причини неможливості подання такого договору з відповідною заявою про його витребування).
Ухвалою суду від 04.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.11.2025, розгляд заяви Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про забезпечення позову призначено у судовому засіданні 10.11.2025.
Ухвалою суду від 06.11.2025 задоволено клопотання представника відповідача – 2 про участь у судовому засіданні 10.11.2025 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду.
У судовому засіданні 10.11.2025 оголошено перерву до 11.11.2025.
Ухвалою суду в 11.11.2025 задоволено частково заяву Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 21.10.2025 про забезпечення позову. 
20.11.2025 від відповідача – 2 надійшов відзив на позов.
Ухвалою суду від 25.11.2025 задоволено клопотання представника відповідача-2 про участь у всіх судових засіданнях у режимі відеоконференції.
16.12.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
16.12.2025 від представника відповідача - 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подання заперечень на позов.
Ухвалою суду від 16.12.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 13.01.2026.
23.12.2025 від відповідача - 2 надійшли заперечення на відповідь на відзив.
02.01.2026 від позивача надійшли заперечення.
Судові засідання 13.01.2026 та 20.01.2026 не відбулись у зв`язку із неможливістю налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв`язку, про що складені відповідні акти. 
Ухвалою суду від 20.01.2026 підготовче засідання призначено на 10.02.2026.
Ухвалою суду від 10.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 26.02.2026.
У судових засіданнях 26.02.2026 та 12.03.2026 оголошувались перерви з розгляду справи по суті.
Відповідач – 1 в судове засідання 30.03.2026 явку свого представника не забезпечив.
Про розгляд справи відповідача - 1 було повідомлено ухвалами суду, які доставлялися до електронного кабінету в системі ЄСІТС, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками.
У судовому засіданні 30.03.2026 представник позивача підтримав позов, представник відповідача-2 заперечив проти його задоволення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ст.240 ГПК України рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим кодексом.
У судовому засіданні 30.03.2026 суд проголосив скорочене рішення
III. Фактичні обставини справи, встановлені судом
На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.04.2006 за ТОВ «Автогазпром» зареєстровано право власності на газозаправний пункт автомобілів загальною площею літ. «А» 3,60 кв.м., літ «Б» - навіс з газовою колонкою І, II - ємкість для зберігання газу, огорожа №1-2, за адресою: м. Чернівці вул. Сторожинецька, 196-А.
Згідно сформованої 26.05.2025 Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.09.2012 внесено відомості про право власності ТОВ «Автопослуги» на газозаправний пункт автомобілів за адресою: м. Чернівці вул. Сторожинецька, 196-А на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.2012, реєстраційний номер майна 14301658.
Згідно вищевказаної Інформації за реєстраційним №1039807573101 зареєстровано закінчений будівництвом об`єкт нерухомого майна АЗК (Автозаправний комплекс), що складається з операторної загальною площею 156,3 кв.м.; споруди Б-навіс; №1 – колонка заправна 2 шт.; №2 – підземний резервуар для зберігання рідкого палива 1 шт.; №3 підземний резервуар для газу 1 шт.№ 4 інформаційна стела розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136300:18:004:0026.
21.11.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бояринцевою Ольгою Віталіївною в розділі «Інформація про зміни об`єкта речового права» вищевказаної інформаційної довідки внесені зміни, а саме: додано кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:18:004:0026; додано: закінчений будівництвом об`єкт; газозаправний пункт автомобілів змінено на АЗК (Автозаправний комплекс), видалено загальна площа (кв.м): 3.6.
Як вбачається з вищевказаної Інформації 21.11.2024 у державному реєстрі речових прав за ТОВ «Ворзель» зареєстровано право власності на нерухомість, а саме на АЗК (Автозаправний комплекс), за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 196-А, кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:18:004:0026 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 341, виданий 21.11.2024, видавник: Бояринцева О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Технічний паспорт (Витяг з ЄДЕССБ), серія та номер: ТІО1:5960-0931 -1397-6400, виданий 08.11.2024, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; документ, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину, довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 07.11.2024, видавник: Приватна науково-виробнича фірма «СТРОЙІНДУСТРІЯ-Л».
08.11.2024 Приватною науково-виробничою фірмою «СТРОЙІНДУСТРІЯ-Л» за замовленням ТОВ «Пантера ЛТД» виготовлений технічний паспорт на АЗК (Автозапраправний комплекс) за адресою Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Сторожинецька 196 А.
Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва АЗК (Автозапраправний комплекс) за адресою Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Сторожинецька 196-А розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136300:18:004:0026, площею 0,1894 га, цільове призначення ДЗК 1.11.6 для виробничих потреб, цільове призначення КВЦП – діє з 11.08.2021 – інформацію не зазначено, ознака відповідності цільового використання та функціонального призначення земельної ділянки – відповідає.
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2016 ТОВ «Автопослуги» (продавець) передало у власність ТОВ «Пантера ЛТД» (покупець) земельну ділянку площею 0,1894 га, кадастровий номер: 7310136300:18:004:0026, цільове призначення – 1.11.6 для виробничих потреб, розташовану за адресою: Чернівецька область, місто Чернівці, вул. Сторожинецька 196.
Згідно Витягу з державного реєстру речових прав 21.11.2024 за ТОВ «Ворзель» зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1894 га з кадастровим номером 7310136300:18:004:0026 за адресою м. Чернівці, вул. Сторожинецька 196 підстава внесення запису договір купівлі-продажу, серія та номер: 341, виданий 21.11.2024, видавник: Бояринцева О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Технічний паспорт (Витяг з ЄДЕССБ), серія та номер: ТІО1:5960-0931 -1397-6400, виданий 08.11.2024, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; документ, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину, довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 07.11.2024, видавник: Приватна науково-виробнича фірма «СТРОЙІНДУСТРІЯ-Л».
На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.11.2024 ТОВ «Пантера ЛТД» передало у власність ТОВ «Ворзель»:
- АЗК (Автозаправний комплекс), що знаходиться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Сторожинецька 196 А та складається з операторної загальною площею 156,3 кв.м.; споруди Б-навіс; №1 – колонка заправна 2 шт.; №2 – підземний резервуар для зберігання рідкого палива 1 шт.; №3 підземний резервуар для газу 1 шт.№ 4 інформаційна стела.
- земельну ділянку площею 0,1894 га, кадастровий номер: 7310136300:18:004:0026, яка знаходиться за адресою: Чернівецька область, місто Чернівці, вулиця Сторожинецька, 196, вид цільового призначення: 1.11.6 для виробничих потреб, категорія земель: землі житлової та громадської забудови.
Як вбачається з Викопіювання з детального плану території, орієнтовною площею 18,1 га, обмеженою вул. Мармарозькою – вул. Сторожинецькою, Викопіювання з генерального плану м. Чернівці та Викопіювання з схеми зонування м. Чернівці – земельна ділянка по вул. Сторожинецькій 196 –А в м. Чернівці перебуває в зоні громадської забудови Г-2.
Відповідно до містобудівної документації «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням 48 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 27.03.2014р. №1171 розміщення АЗС в межах громадської зони - Г не передбачено.
Згідно наявної в матеріалах справи Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку – земельна ділянка площею 0,1894 га з кадастровим номером 7310136300:18:004:0026, що знаходиться в м. Чернівці по вул. Сторожинецькій 196 та зареєстрована за ТОВ «Ворзель» надана для виробничих потреб з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування будівель торгівлі 03.07, категорія земель землі житлової та громадської забудови.
У Висновку центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 30.07.2025 розглянуто скаргу Чернівецької міської ради від 07.07.2025 № 01/02-02/1777, на рішення від 21.11.2024 № 76206383 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бояринцевої Ольги Віталіївни щодо АЗК (Автозаправний комплекс), що розташована за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Сторожинецька, буд. 196-А та земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:18:004:0026 з вимогою вжити заходів для повідомлення правоохоронних органів встановлено, що у відповідності до пункту 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скаргу подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю у сфері державної реєстрації прав не порушено, оскільки земельна ділянка перебуває у приватній власності.
Наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2025 року №1669/7 «Про залишення скарги без розгляду по суті» залишено без розгляду по суті скаргу Чернівецької міської ради від 07.07.2025 №01/02-02/1777, оскільки її подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням у сфері державної реєстрації прав не порушено.
IV. Позиція суду по суті спору
Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ГПК України).
За частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і на захист яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.
Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу.
За частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Отже, визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована.
Отже, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили.
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність договору як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав взагалі).
У ЦК України закріплений підхід, при якому можливість оспорити правочин конструюється як загальне правило. Оспорений правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України).
Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду.
Оспорення правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорення правочину, рецисорний позов).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 зробила правовий висновок у розділі «Загальні положення щодо визнання правочину недійсним і способів захисту» (пункти 42-56), зазначивши, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України) та застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.
Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна його відчужувачу не відновлює прав позивача, то суд може застосувати іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.29), визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України (частині першій статті 2 ЦПК України).
За висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц (пункт 154), якщо на виконання спірного правочину товариство сплатило кошти або передало інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспореного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2025 року у справі № 367/252/24 вкотре наголосила, що за захистом своїх невизнаних, оспорених або порушених прав має насамперед звертатися особа, чиї права не визнаються, оспорюються або порушуються.
Згідно статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що спір щодо державної реєстрації права чи обтяження має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку або на інший об`єкт нерухомості особою, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорюване рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису до Державного реєстру. Юрисдикційність такого спору не залежить від того, чи дотримано державним реєстратором вимог законодавства. Та обставина, що позивач не може досягти внесення відомостей до Державного реєстру власними діями, оскільки не має до нього самостійного доступу, а тому може діяти виключно через посередництво державного реєстратора в установленому законом порядку, не змінює цивільно-правового характеру відносин. Належним відповідачем у такій справі є особа, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорюване рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру цього спору. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 28 січня 2020 року у справі № 917/259/19 (пункт 5.18).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/96, § 158), від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (заява № 20390/07, § 29)).
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (заява № 22414/93, § 145) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Засіб захисту, що вимагається законом або договором, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02, § 75)).
Отже, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Верховний Суд у постанові Касаційного господарського суду від 21.01.2021 у справі № 925/1222/19 вказав на те, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна.
Заявляти вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію речового права може та лише особа, чиї майнові права порушені такою реєстрацією, тобто особа є/була дійсним власником нерухомого майна.
Судом встановлено, що позивач не є та не був власником нерухомого майна чи земельної ділянки, які є предметом спірного договору.
Посилання позивача на те, що даний об`єкт нерухомого майна є самочинним та не підлягав державній реєстрації суд відхиляє з посиланням на ст. 376 ЦК України, згідно якої саме власнику земельної ділянки належать права щодо об`єкта самочинного будівництва, проте позивач не є власником спірної ділянки.
У свою чергу, спірна земельна ділянка з 2016 року перебувала у приватній власності ТОВ «Пантера ЛТД», а до того з 2012 року у власності ТОВ «Автопослуги». 
Суду відхиляє посилання позивача на те, що реєстрація АЗС перешкоджає суб`єкту господарювання, який знаходиться за сусідньою адресою (вул. Сторожинецька 192-А) здійснити нове будівництво у відповідності до наявної документації, оскільки такі докази суду не надано, який це суб`єкт господарювання і яке будівництво він здійснює позивач суду не довів. Позивач також не обґрунтував підстав звернення з даним позовом в інтересах іншого суб`єкта господарювання.
Доводи позивача про відсутність дозвільних документів на будівництво чи реконструкцію об`єкта нерухомого майна не спростовують висновків суду, що права позивача спірним правочином не порушені.
Наявність у Реєстрі права власності на нерухоме майно відомостей про газозаправний пункт автомобілів, що розташований за адресою вул. Сторожинецька 196-А, не свідчить про недійсність спірного правочину та не спростовує його правомірність.
Суд не погоджується з твердженням позивача, що відповідно до містобудівної документації «Коригування генерального плану міста Чернівці», яка затверджена рішенням Чернівецької міської ради від 27.03.2014, розміщення АЗС в межах громадської зони, до якої віднесено земельну ділянку по вул. Сторожинецька, 196-а, не передбачено, оскільки станом на момент затвердження містобудівної документації в 2014 році на даній земельній ділянці вже існував спірний об`єкт нерухомого майна – газозаправний пункт, свідоцтво про право власності на який ще в 2006 році було видано саме позивачем.
Суд наголошує, що визнання недійсним спірного правочину та повернення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину, не призведе до відновлення прав та інтересів позивача, який не є власником земельної ділянки, на якій розміщено АЗК чи власником суміжної земельної ділянки.
На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.07.2022р. у справі 916/3307/16, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.
При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.07.2022р. у справі 916/3307/16, від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 13.07.2022 у справі 916/3307/16).
Враховуючи, що спірним договором та рішенням державного реєстратора права та інтереси позивача не порушені, у задоволенні позову слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат.
Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку судовий збір залишити за позивачем.
Керуючись статтями 2, 12, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2026 (з урахуванням знеструмлення електричної мережі суду 09.04.2026).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.І. Ніколаєв