П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 559/2118/24
Провадження № 22-ц/4815/679/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача – Шимківа С.С.,
суддів:  – Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Куль Ілоною Василівною на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 грудня 2025 року (ухвалене у складі судді Жуковської О.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Dodge Journey, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Виділено в натурі ОСОБА_2 в особисту приватну власність автомобіль Dodge Journey, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 217 988 гривень 12 копійок у рахунок компенсації вартості спільного майна подружжя, а саме: 1/2 частини транспортного засобу Dodge Journey, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль Dodge Journey, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1742,24 грн., 11 890 грн. витрат на правову допомогу, 4735,83 грн. витрат, пов`язаних із залученням експерта.
У решті позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник ОСОБА_2 – адвокат Куль Ілона Василівна оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що задоволені судом першої інстанції витрати на правничу допомогу є не співмірними зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та витраченим ним часом на їх виконання.
При цьому, покликається на відсутність у матеріалах справи розрахунку наданих адвокатом послуг, опису виконаних робіт та акту виконаних робіт, що унеможливлює визначення складу понесених витрат на правничу допомогу. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1742,24 грн., 11 890 грн. витрат на правову допомогу, 4735,83 грн. витрат, пов`язаних із залученням експерта та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат, пов`язаних із правничою допомогою.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що представником відповідача фактично оскаржується рішення місцевого суду лише в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу і враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення у частині, яка не оскаржується, адже жодних мотивів незаконності рішення в частині стягнення витрат по сплаті судового збору та витрат, пов`язаних із залученням експерта, апеляційна скарга не містить.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Частиною третьою ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною 8 вищевказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір — обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Надані позивачем докази про понесення нею витрат на правничу допомогу під час судового провадження справи є достатніми, допустимими і достовірними.
Відсутність у матеріалах справи акту виконаних робіт не свідчить про незаконність рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки даний факт не є автоматичною підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, які підтверджені іншими доказами, зокрема, договором про надання правничої допомоги №4 від 17 січня 2025 року.
Разом з цим, за обставин даної справи, одним із вирішальних критеріїв визначення справедливого і розумного розміру витрат на правничу допомогу є обставини та складність справи, тривалість її розгляду і характер позовних вимог.
Виходячи з встановлених обставин справи та норм процесуального законодавства, що регулюють питання відшкодування витрат на правничу допомогу.  Враховуючи характер та ціну позовних вимог, тривалість розгляду справи, кількість судових засідань, які були проведені місцевим судом по суті спору, колегія суддів вважає, що обґрунтованими до стягнення будуть витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн., що буде співмірним із складністю справи, обсягом виконаних робіт (наданих правничих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).
Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Куль Ілоною Василівною задовольнити частково.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 грудня 2025 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
У решті рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач       Шимків С.С.
Судді:         Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.