РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
11 березня 2026 р.  Справа № 120/8593/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 
до: Агрономічної сільської ради (вул. Центральна, 12, с .Агрономічне, Вінницький р-н, Вінницька обл., 23227) 
про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Агрономічної сільської ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №3373 від 31.12.2024; зобов`язання відповідача повторно розглянути на черговій (позачерговій) сесії Агрономічної сільської ради клопотання позивача від 12.12.2024 та прийняти рішення по суті вимог, заявлених в цьому клопотанні.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 12.12.2024 звернувся до відповідача із клопотанням про надання йому дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, земельної ділянки для ведення городництва, строком на 49 років, сільськогосподарського призначення, площею 0,06 га, комунальної форми власності, за рахунок земельної ділянки, яка має кадастровий номер: 0520680200:01:005:0418 (є сформована) (площа 14.1394 га на час подання клопотання), яка межує із земельною ділянкою з кадастровим номером 0520680200:01:005:0161. За результатами розгляду вказаного клопотання відповідачем прийнято рішення від 31.12.2024 №3373 про відмову у наданні відповідного дозволу. Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 30.06.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
10.07.2025 за вх.№44043/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. 
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
12.12.2025 позивач через свого представника звернувся до відповідача із клопотанням про надання йому дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, земельної ділянки для ведення городництва, строком на 49 років, сільськогосподарського призначення, площею 0,06 га, комунальної форми власності, за рахунок земельної ділянки, яка має кадастровий номер: 0520680200:01:005:0418 (є сформована) (площа 14.1394 га на час подання клопотання), яка межує із земельною ділянкою з кадастровим номером 0520680200:01:005:0161.
За наслідками розгляду вказаного клопотання відповідачем 31.12.2024 прийнято рішення №3373, яким відмовлено в наданні позивачеві відповідного дозволу у зв`язку з тим, що рішенням Агрономічної сільської ради від 25.01.2022 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою подальшої передачі у власність іншій особі для індивідуального садівництва.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Ч. 1 ст. 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст. 20 ЗК України).
За змістом положень ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
За змістом ч. 1 ст. 36 ЗК України громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва. Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.
Отже, законом передбачено право громадян України на отримання у строкове платне користування (оренду) земельних ділянок для ведення городництва із земель державної і комунальної власності сільськогосподарського призначення.
Порядок набуття відповідного права врегульовано ст. 124 ЗК України. 
Так, частинами першою-третьою цієї статі визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Разом з тим, відповідно до абз. 16 ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.
Таким чином, з аналізу наведених правових норм вбачається, що передача земельних ділянок в оренду для городництва здійснюється без застосування процедури земельних торгів та в порядку, що передбачений ст. 123 ЗК України.
У свою чергу частиною першою зазначеної статті установлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У заяві зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
В силу приписів ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає заяву і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
В ході розгляду справи судом встановлено, що 12.12.2024 представник позивача звернувся до відповідача із клопотанням про передачу позивачеві в оренду земельної ділянки терміном на 49 років площею 0,06 га, комунальної форми власності, за рахунок земельної ділянки, яка має кадастровий номер: 0520680200:01:005:0418 (є сформована) (площа 14.1394 га на час подання клопотання), яка межує із земельною ділянкою з кадастровим номером 0520680200:01:005:0161.
За наслідками розгляду вказаного клопотання відповідачем 31.12.2024 прийнято рішення №3373, яким відмовлено в наданні позивачеві відповідного дозволу у зв`язку з тим, що рішенням Агрономічної сільської ради від 25.01.2022 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою подальшої передачі у власність іншій особі для індивідуального садівництва.
В контексті наведеного суд зауважує, що питання можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на яку претендує декілька осіб вже неодноразово було предметом оцінки при вирішенні справ цієї категорії Верховним Судом.
Так, у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 815/6942/17, від 28.09.2021 у справі № 462/4395/17, від 22.10.2020 у справі № 815/7279/16, від 11.12.2019 у справі № 814/1241/16, від 15.09.2020 у справі № 815/3055/17 та інших cформульовано правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України.
У постанові від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 Верховний Суд погодився з тим, що чинним законодавством не передбачено право сільської ради відступати від положень ст. 118 ЗК України, в тому числі не передбачено й прийняття сільською радою рішення про відмову у задоволенні вимоги, порушеної в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі.
Згодом цей висновок було застосовано в багатьох інших справах. Узагальнено його суть зводиться до того, що дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки треба надавати усім, хто звернувся. Як наслідок, проект можуть розробляти одночасно декілька замовників, а хто з них отримає ділянку, визначатиметься на стадії затвердження проекту та надання її у власність.
Вищенаведена позиція також була підтримана Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка у постанові від 18.05.2022 у справі № 154/3345/16 підтвердила, що загалом при вирішенні подібних публічно-правових спорів підлягає застосуванню правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України, та про незаконність відмови у наданні дозволу у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі.
Обставини адміністративної справи, що розглядається, та наявні у ній докази не дають суду достатніх підстав для відступу від означеного висновку Верховного Суду щодо застосування релевантних норм матеріального права.
При цьому такий висновок суд вважає застосовним навіть незважаючи на те, що позивачеві відмовлено у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянку в оренду, а не у власність.
Відповідач зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало те, що на дану земельну ділянку вже прийнято рішення щодо дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі ділянки іншій особі для індивідуального садівництва. Однак такий довід є необґрунтованим, оскільки чинне законодавство не передбачає відмову в наданні дозволу на розробку проекту землевпорядкування лише через наявність іншого дозволу на ту ж земельну ділянку. Верховний Суд неодноразово наголошував, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою може бути надано кільком заявникам, навіть якщо на одну земельну ділянку претендують кілька осіб.
Таким чином, відмова у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою на підставі того, що на ту саму земельну ділянку вже надано дозвіл іншій особі, є неправомірною, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду.
З огляду на завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 31.12.2024 №3373 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, відповідно, є необґрунтованим і протиправним, отже, позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Водночас, у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
За таких обставин суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12.12.2024 та прийняти рішення за наслідками такого розгляду з урахуванням висновків суду.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та ним не понесено витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому судові витрати у даній справі не розподіляються.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Агрономічної сільської ради від 31.12.2024 №3373 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою.
Зобов`язати Агрономічну сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2024 та прийняти рішення за наслідками такого розгляду з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області (вул. Центральна, 12, с .Агрономічне, Вінницький р-н, Вінницька обл., 23227, код ЄДРПОУ 04525998)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 11.03.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна