ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/5022/25
Головуючий у першій інстанції – Діденко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/374/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипка А.А., Шарапова О.Л. 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (суддя Діденко А.О.), ухвалене у м. Чернігів, -
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 26 травня 2012 року уклав шлюб з ОСОБА_3 , від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час відносини між сторонами погіршилися, відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, у зв`язку з чим сторони припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство. За таких обставин примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе, а подальше перебування у шлюбі суперечитиме інтересам кожного з подружжя.
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено: шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 травня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №15, - розірвано.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того що примушування до припинення шлюбних відносин, а також примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки відсутня згода позивача на примирення з відповідачем, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що воно є незаконним і необґрунтованим та ухваленим передчасно, оскільки суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи: належним чином не з`ясував фактичні взаємини подружжя та дійсні причини розірвання шлюбу; не врахував наявність і інтереси малолітньої дитини; не надав оцінки її запереченням щодо відсутності спільного наміру на припинення шлюбу; не розглянув заявлене нею клопотання про надання строку для примирення та не вжив заходів до примирення подружжя. Зазначене на думку заявниці, свідчить про формальний підхід до вирішення спору.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. 
Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, укладеному 26 травня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №15 (а.с. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_4 (а.с. 9).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.
Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).
За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Положеннями ст. 112 СК України та роз`ясненнями п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 визначено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суд повинен повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати інші обставини життя подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи надані суду докази, позицію сторін у спорі та норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про передчасність рішення та невжиття заходів до примирення, з огляду на таке.
За приписами ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме істотним інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей.
Механізм надання строку для примирення визначений ч. 7 ст. 240 ЦПК України, при цьому призначення такого строку є правом, а не безумовним обов`язком суду. У разі його надання провадження підлягає зупиненню (п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи, провадження відкрито 24 червня 2025 року, а рішення ухвалено 26 вересня 2025 року. Протягом розгляду позивач не заявляв про відмову від позову, зміну вимог чи досягнення примирення та наполягав на розірванні шлюбу. 
За таких обставин твердження відповідачки про неповне з`ясування обставин справи не спростовують висновку суду про формальний характер шлюбу та наявність підстав для його розірвання.
Посилання на інтереси малолітньої дитини саме по собі не створює підстав для примусового збереження шлюбу всупереч волі одного з подружжя, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді, а примушування до його збереження є неприпустимим (ст. 24, 56 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє батьківських прав та обов`язків і не вирішує питань виховання чи утримання дитини, які за наявності спору можуть бути предметом окремих вимог.
Крім того, станом на 26 лютого 2026 року з часу відкриття провадження минув строк, що перевищує граничний шестимісячний строк для примирення, передбачений ч. 7 ст. 240 ЦПК України.
Вимога апелянтки про закриття провадження у справі є безпідставною, оскільки ст. 255 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для закриття провадження. Матеріали справи не містять даних про відмову позивача від позову, укладення та затвердження мирової угоди чи інші обставини, які унеможливлюють розгляд спору по суті. Позивач і в суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду не заявляв про відмову від позову або примирення сторін, а тому підстави для закриття провадження відсутні.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: