Справа №524/12747/24
Провадження №2/524/607/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря – Лобової А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 78417 грн, ухвалив таке рішення.
ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно із витягом з сайту «Єдиної Комунальної Системи» по оплаті житлово-комунальних послуг за особовим рахунком № НОМЕР_1 у ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 28.07.2024, наявна заборгованість за період з листопада 2014 року по червень 2024 року включно у розмірі 79424,29 грн. Вважає, що вказаний борг має бути стягнутий із відповідача на користь позивача на підставі Договору оренди житла від 25 червня 2015 року.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Від представника відповідача надійшли пояснення по справі в яких зазначено, що відповідач проти задоволення позову заперечує. Представник відповідача вказала, що між сторонами немає жодного укладеного договору, в тому числі оренди нерухомого майна. Звертала увагу на те, що строк дії договору оренди від 25.06.2015 сплив 25.06.2016, а позивач не надав доказів пролонгації даного договору. Вказала, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження наявності правовідносин, на підставі яких у відповідача виник обов`язок сплачувати йому вартість житлово-комунальних послуг за вказану квартиру, оскільки навіть договір оренди містив умову, що Орендар самостійно сплачує такі послуги та зберігає квитанції.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
22.01.2025 зупинено провадження по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг до набрання законної сили судовим рішенням в справі №524/11776/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.
16.12.2025 поновлено провадження по справі.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ліньковою І.Б., зареєстровано в реєстрі за № 3014.
За договором оренди квартири від 25 червня 2015 року ОСОБА_1 передав вказану квартиру у тимчасове користування для проживання ОСОБА_4 та члена його сім`ї - ОСОБА_2 на строк з 25.06.2015 по 25.06.2016 з можливістю пролонгації за згодою обох сторін.
Сторонами договору було погоджено обов`язок орендаря вносити орендну плату за користування квартирою та майном у розмірі 2 900 грн на місяць до 25 числа кожного місяця, а також оплату за усі комунальні послуги (світло, газ, вода, експлуатаційні витрати, кабельне ТБ та ін.).
Вказані обставини підтверджуються Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2022 року по справі № 524/528/17, копією договору оренди від 25 червня 2015 року.
За період із листопада 2014 року до червня 2024 року заборгованість по сплаті комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 становить 78417,59 грн. Вказане підтверджується витягом із особового рахунку з сайту ЄКС.
НОРМИ ПРАВА
В частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В частині першій статті 810 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. 
Договір найму житла укладається у письмовій формі (частина перша статті 811 ЦК України).
Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому (частини перша та друга статті 812 ЦК України).
Частиною першою статті 821 ЦК України встановлено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.
У разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк (стаття 822 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОЦІНКА СУДУ
Підставами звернення до суду із даним позову є укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договір оренди житла, відповідно до якого встановлено обов`язок наймача по сплаті орендної плати та комунальних платежів.
В даній справі між сторонами виник спір щодо пролонгації договору оренди, а відтак і наявності у відповідача обов`язку по сплаті комунальних платежів на рахунок наймодавця(власника квартири).
Велика Палата Верховного Суду у постанові 16 жовтня 2024 року по справі № 911/952/22 зазначила, що: «Тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.
Суд може тлумачити правочин, розглядаючи справу за будь-якою позовною вимогою, що слідує із цього правочину, або за окремим позовом, предметом якого є вимога про тлумачення правочину.
У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначені загальні правила тлумачення змісту правочину, які умовно можна поділити на три рівні.
Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.
Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першим підходом не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також із чого вони виходили при його виконанні.
Третім рівнем тлумачення (у разі безрезультатності перших двох) є врахування: а) мети правочину; б) змісту попередніх переговорів; в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою); г) звичаїв ділового обороту; ґ) подальшої поведінки сторін; д) тексту типового договору; е) інших обставин, що мають істотне значення.»
Аналізуючи наявні у справі докази суд відзначає наступне.
За змістом договору оренди, на який посилався позивач, як на підставу своїх вимог, його сторонами були позивач, ОСОБА_1 , як наймодавець, та ОСОБА_4 , як наймач. 
В свою чергу постановою Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2022 року по справі № 524/528/17 було встановлено, що до відповідача, ОСОБА_2 , перейшли усі права та обов`язки наймача, оскільки останній був повнолітнім членом сім`ї попереднього наймача.
Сторони договору погодили строк його дії, а саме до 25.06.2016.
Разом із тим, сторони вказаного договору погодили, що він може бути продовжений за домовленістю сторін.
Суд наголошує на тому, що умови договору оренди від 11 травня 2022 року не містять положень щодо форми, в якій має бути досягнута вказана домовленість.
Тобто, враховуючи принцип свободи договору та положення актів Цивільного законодавства, суд відзначає, що домовленість сторін щодо продовження строку дії договору оренди житла могла бути досягнута: в письмовій або усній формі, а також шляхом застосування до правовідносин принципу «мовчазної згоди», який в даній справі міг полягати у вчиненні відповідачем дій щодо подальшого проживання в квартирі та сплаті орендної плати і відсутності заперечень позивача, як власника майна з цього приводу.
Обґрунтовуючи дійсність договору оренди житла позивач посилався на висновки Полтавського апеляційного суду, викладені у постанові по справі 524/528/17.
Суд приймає до уваги те, що Полтавським апеляційним судом у постанові від 11 травня 2022 року по справі № 524/528/17 було встановлено, що: договір оренди житла від 25 травня 2015 року сторонами та іншими заінтересованими особами в установленому законом порядку не оспорювався, не визнаний судом недійсним та відповідно до загальних засад цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, а також презумпції правомірності правочину та загальних умов виконання зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, статті 204, 526 ЦК України) є дійсним, чинним та виконуваним відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства».
Разом із тим, суд наголошує, що у справі 524/528/17 правовідносини щодо стягнення заборгованості по орендній платі та по сплаті комунальних платежів виникли в межах строку дії договору оренди, що на думку суду не свідчить про те, що станом на дату подання позову у даній справі(524/12747/24) строк дії договору оренди житла не сплив.
Також, суд приймає до уваги те, що звертаючись до суду із позовом у справі № 524/528/17  ОСОБА_1 вказав, що про порушення своїх прав він дізнався, коли звернувся до ОСОБА_4 з вимогою про звільнення квартири.
Тобто, на переконання суду, станом на дату подання позову у справі 524/528/17, а саме 27.01.2017 у позивача був відсутній намір щодо продовження договору оренди житла, що виключає можливість застосування принципу мовчазної згоди у даних правовідносинах.
За наведених обставин, суд відзначає, що позивач не надавав суду доказів, які підтверджували те, що після 25.06.2016 договір оренди житла був пролонгований.
З цих підстав, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів існування обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 – 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ