Справа № 521/6060/25
Провадження №2/521/487/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі :
судді Маркарової С.В.,
за участю секретаря судового засідання Вінжановської К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

позивач :  ОСОБА_1 

відповідач :    Головне управління національної поліції в Одеській області
треті особи на стороні відповідача : ОСОБА_2 
ОСОБА_3 
предмет позову :  зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,- 

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Позовними вимогами останній визначив :
1.Зобов`язання відповідача усунути перешкоду в користуванні кімнатами № 2, 4 гуртожитку по АДРЕСА_1 шляхом повернення кімнат.
2.Зобов`язати відповідача видати ордер на спірні кімнати.
3.Зобов`язати відповідача укласти договір найму на спірні кімнати.
4.Зобов`язати відповідача надати відповідь на скаргу в порядку Закону України «Про звернення громадян».
5.Зобов`язати відповідача притягнути до відповідальності осіб винних в недотриманні відповідачем Закону України «Про звернення громадян».
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на те, що з 1995 року мешкає у спірному гуртожитку.
Ордеру на вселення немає, договір найму не укладений. 
З літа 2021 спірні приміщення опечатані відповідачем, належні умови в кімнаті АДРЕСА_2 та в приміщенні загального користування відсутні, а кімната АДРЕСА_3 незаконно передана у користування третім особам по справі. 
Позивач стверджував, що вказані факти унеможливлюють його проживання у гуртожитку. 
Окрім того, ОСОБА_1 вважав, що вищевказаними неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в порушені нормального ритму життя через неможливість проживання у гуртожитку.
Компенсацію моральної шкоди позивач оцінив в 300 000 грн.
Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.
Відповідач позов не визнав, скористався процесуальним правом надання відзиву.
Так, Головне управління національної поліції в Одеській області стверджувало, що у позивача відсутнє законне право на проживання у гуртожитку, ордер, який є єдиною підставою для вселення відсутній; тривалий час позивач питання правомірності свого проживання не порушував; кімната АДРЕСА_4 ) в установленому законом порядку передана у користування третім особам ОСОБА_4 , ОСОБА_3 із дітьми як особам, які як багатодітна родина потребували поліпшення житлових умов.
Треті особи по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 вважали, що позов не підлягає задоволенню, оскільки право на проживання у кімнаті АДРЕСА_4 ) спірного гуртожитку набуто ними на законних підставах. 
Окрім того, останні повідомили суду, що до 2020 року позивач проживав у кімнаті АДРЕСА_5 ) спірного гуртожитку, зі вказаного часу там постійно не проживає, жодних перешкод у користуванні кімнатою не має, позивач повідомив їх, що фактично живе у м.Ізмаїлі, періодично до кімнати приходить його брат, який має ключі. В 2021 році позивач приїздив до кімнати на місяць, потім в 2024 році, коли судом розглядався позов до нього про виселення та стягнення заборгованості по комунальних платежах за проживання. 
Розгляд справи завершений 26.03.2026, проголошення рішення призначено судом на 14.04.2026. 
Дослідивши матеріали справи, докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав :
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню; належність, допустимість, достовірність, достатність, доказів (Глава 5 Розділу І ЦПК України).
Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Сторони в цивільному процесі мають широкий спектр засобів доказування, що включає подання документів, свідчень, речових доказів, експертних висновків, електронних доказів, тощо.
Суд не входить до складу суб`єктів доказування.
При цьому сторони користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. 
Здійснюючи правосуддя, суд ухвалює судове рішення у справі лише на підставі юридичних фактів.
Кінцевою метою судового доказування сторін є переконання суду в правильності своєї правової позиції, а функція суду в доказуванні полягає у створені умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.
Суб`єкти доказування наділяються певними правами та обов`язками, що дозволяють їм брати активну участь у процесі доказування. 
Учасники справи, надаючи докази, аналізують докази протилежної сторони, здійснюють порівняння власної позиції з позицією протилежної сторони. 
Обов`язок доказування це необхідність здійснення комплексу дій з доказування, що визначається не вільним розсудом суб`єкта доказування, а загрозою настання несприятливих наслідків у разі їх невиконання. 
Сторона, надаючи докази, реалізує своє право на доказування та одночасно виконує обов`язок доказування, оскільки саме сторони повинні доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Судом встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить ГУНП в Одеські області на праві оперативного управління (витяг з Державного реєстру речових прав від 04.03.2020).
11.02.2020 наказом відповідача №366 від 11.02.2020 затверджено Положення про гуртожиток.
ОСОБА_1 є пенсіонером МВС (посвідчення № НОМЕР_1 від 25.02.2002,№2483926 від 03.04.2024), інвалідом І групи. 
За паспортними відомостями НОМЕР_2 місце проживання позивача з 20.07.1995 зареєстровано у кімнаті АДРЕСА_2 (на час розгляду справи 32) спірного гуртожитку. 
Кімната розташована на першому поверсі гуртожитку. 
Ордер на вселення, однак, відсутній.
Кімната № 4 (на час вирішення спору 35) в установленому законом порядку за рішенням комісії з розподілу житла у гуртожитку надана багатодітній родині пенсіонера ОВС третьої особи по справі ОСОБА_2 . 
Останні мають ордер №174 від 15.08.2024, уклали договір найму жилого приміщення у гуртожитку № НОМЕР_3 , місце проживання членів родини є там зареєстрованим у встановленому законом порядку. 
Правомірність вселення та користування вказаних осіб не оспорена. 
Непридатність кімнати №2 (32) для проживання, кухні загального користування в процесі розгляду справи позивачем жодними доказами не доведена.
Така перешкода в користуванні кімнатою спростовується і показаннями допитаних в процесі розгляду свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 показаннями третіх осіб по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , допитаних за їх згодою в порядку статті 234 ЦПК України.
Показання свідка ОСОБА_7 , яка є сестрою позивача та показала суду, що у гуртожитку відсутні умови для проживання позивача суд у сукупності із іншими доказами оцінює критично, оскільки вони спростовуються показаннями вищевказаних свідків, третіх осіб, є вочевидь упередженими, суперечливими, матеріальними доказами не підтверджені. 
З пояснень самого позивача та вищевказаних осіб судом встановлено, що ОСОБА_1 свідомо обрав для себе таку модель поведінки, за якої він безперервно в кімнаті № НОМЕР_4 (32) під різними приводами не проживає, не утримує кімнату в належному стані, не бере участь у вирішенні питань, пов`язаних із поліпшенням житлово-побутових умов у гуртожитку, комунальні платежі сплачує нерегулярно, зокрема, за рішенням суду (справа 521/11044/20).
Так, за Положенням про гуртожиток ГУНП в Одеській області за спірною адресою, затвердженим наказом відповідача 11.02.2020 № 366 наймач зобов`язаний, зокрема:
-забезпечувати за власний рахунок проведення поточного ремонту приміщення, у якому проживає
-підтримувати порядок у кімнаті, де проживає та в місцях загального користування
-забезпечувати схоронність приміщень, обладнання та інвентарю гуртожитку
-своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку
За нормами житлового законодавства України єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. 
Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом.
Так, після фактичного вселення особи та початку проживання у житлі ордер виконує свою функцію і втрачає силу, оскільки право на житло вже реалізовано.
Договір найму кімнати у гуртожитку це документ, що регулює тимчасове користування житловою площею (ліжко-місцем) на підставі спеціального ордера. 
Він визначає умови плати, строк проживання та правила користування приміщенням. 
Відносини, які складаються між мешканцем гуртожитку і його володільцем, є договірними і відносяться до різновиду договору найму жилого приміщення.
Чинне законодавство України передбачає декілька різновидів договорів користування житлом: договір комерційного найму (оренди) житла (глава 59 ЦК України), договір найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду (глава 2 ЖК УРСР), договір соціального найму (Закони України "Про житловий фонд соціального призначення" і "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"). 
Регулювання відносин з користування гуртожитками "прив`язане" до спеціального правового статусу цього житла. 
В силу ст. 62 Житлового кодексу УРСР, ч. 3 ст. 810 ЦК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства.
Права і обов`язки сторін договору найму житла в гуртожитку визначені Примірним положенням про гуртожитки та положеннями про окремі види гуртожитків, правилами внутрішнього розпорядку у гуртожитку, Типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою КМУ від 12.07.2005 N 560, а також укладеним договором найму.
При вирішенні спору суд враховує, що право на житло в ЄСПЛ захищається переважно через статтю 8 Конвенції (право на повагу до житла), яка гарантує захист від свавільного втручання, виселення чи позбавлення житла без законних підстав та пропорційності. 
ЄСПЛ розглядає «житло» автономно, базуючись на фактичному проживанні. 
Враховуючи, що місце проживання позивача протягом тривалого часу з 1995 року зареєстровано у кімнаті № 2(32) спірного гуртожитку, плата за проживання стягується відповідачем, суд погоджується із доводами позивача, що він правомірно набув право користування таким майном та не позбавлений права укладення із відповідачем письмового договору найму жилого приміщення у гуртожитку.
Іншого житла позивач не має. 
У справах щодо укладення договорів необхідним є з`ясування їх правової природи та чітке встановлення приписів закону, який регламентує укладення такого правочину.
Суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього (постанова ВС по справі № 726/1063/23 від 10.12.2025).
Положення про гуртожитки, Закон України від 04.09.2008 №500-VI "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків", ЦК України передбачають наявність такого договору. 
В даному випадку письмовий договір забезпечує можливість захистити права позивача як мешканця у разі виникнення спорів щодо оплати або користування кімнатою.
В досудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо укладення такого договору, що підтверджується скаргами позивача, листами центру забезпечення відповідача, відповідачем не спростовано. 
В решті позову, в частині перешкоди позивачу у користуванні спірним майном позов не є доведеним позивачем.
Моральна шкода (наявність шкоди, протиправність діяння, причинно-наслідковий зв`язок, зміна способу життя) відсутня.
Позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати відповідь на скаргу в порядку Закону України «Про звернення громадян», зобов`язання відповідача притягнути до відповідальності осіб винних в недотриманні відповідачем Закону України «Про звернення громадян» не є належним способом захисту права в сенсі ст. 16 ЦК України. 
Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-
ВИРІШИВ :
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління національної поліції в Одеській області, ЄДРПОУ 40108740 укласти із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 договір найму жилого приміщення кімнати АДРЕСА_6 .
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст. 354,355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.
Суддя Світлана МАРКАРОВА 
Повний текст рішення виготовлений 14.04.2026