ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
іменем України
справа №766/16158/24
провадження 22ц/819/38/26 

18 лютого 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді: Приходько Л.А., 
Радченко С.В., 
секретар судового засідання: Олійник К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління освіти Херсонської міської ради на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року, постановлене під головуванням судді Зуб І.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонського ясла-садка №57 Херсонської міської ради, третя особа: Управління освіти Херсонської міської ради про відшкодування моральної шкоди,

встановив:
Зміст позовних вимог 
24 вересня 2024року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Херсонського ясла-садка №57 Херсонської міської ради, третя особа: Управління освіти Херсонської міської ради про відшкодування моральної шкоди. 
Позов мотивований тим, що до повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну ОСОБА_1 працювала вихователем Херсонського ясла-садку №57 Херсонської міської ради. В період окупації міста Херсона виконувала свої обов`язки відповідно до посадової інструкції.
З серпня 2022 року по 29 грудня 2022року не отримувала заробітної плати.
29 вересня 2023року представник позивача адвокат Біла Т.В. на електронну пошту отримала наказ Херсонського ясла-садку №57 Херсонської міської ради від 29 грудня 2022року №2-К «Про призупинення дії трудових відносин» та наказ від 30 грудня 2022року №21-к «Про внесення доповнень та роз`яснень до наказу від 29.12.2022р. №2-К «Про призупинення дії трудових відносин».
Наказом від 29 грудня 2022року №2-К між Херсонським ясла-садком №57 Херсонської міської ради та позивачкою призупинено трудові відносини «з 29.12.2022 до прийняття рішення про скасування призупинення трудового договору до припинення».
Наказом від 30 грудня 2022року №21-к «Про внесення доповнень та роз`яснень до наказу від 29.12.2022р. №2-К «Про призупинення дії трудових відносин» внесено доповнення щодо підстав призупинення трудових відносин та доповнено підставою: «У зв`язку з тимчасовою відсутністю можливості Херсонського ясел-садка №57 забезпечувати деяких працівників роботою і тимчасове припинення ними виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором».
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2024року у справі №766/9556/23, яке набрало законної сили, скасовано наказ Херсонського ясла- садку №57 Херсонської міської ради від 29 грудня 2022року №2-К в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 ; стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня по 31 грудня 2023 р. в розмірі 8 0400,00 грн. та заробітну плату в розмірі 35005,00грн.
Наказом Херсонського ясла-садку №57 Херсонської міської ради від 20 травня 2024року №7-К «Про поновлення на роботі та оголошення простою під час воєнного стану Ірині БРИВКО» пунктом 3 оголошено простій ОСОБА_1 з 17 травня 2024року не з її вини до можливості відновити роботу з оплатою в розмірі 2/3 посадового окладу.
Незважаючи на наведене, Херсонський ясла-садок №57, продовжуючи свою незаконну бездіяльність в порушення конституційних прав позивачки на отримання заробітної плати, вимог трудового законодавства та законодавства про оплату праці, не виплачував позивачу заробітну плату в період з 01 січня по 16 травня 2024року.
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 серпня 2024року у справі №766/8499/24 з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто заробітну плату в розмірі 33 300,00грн. за період з 01 січня по 16 травня 2024року. Судове рішення набрало законної сили 16 вересня 2024року. 
Незаконність наказу про призупинення дії трудових відносин з позивачем та невиплата їй заробітної плати в період з серпня 2022 року по травень 2024 року встановлена рішеннями суду, які набрали законної сили.
Позивач зазначила, що саме формулювання підстав призупинення з нею трудових відносин «у зв язку із здійсненням пропаганди у закладі освіти з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, відкритим схилянням працівників закладу до роботи на окупаційну владу, встановленню та підтриманню окупаційного режиму» завдало шкоди репутації позивачці, оскільки таке формулювання є фактичним звинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 1111 Кримінального кодексу України, диспозиція якої визначає протиправні дії громадянина України, а саме здійснення пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, а також дії громадян України, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.
Судовим рішенням у справі №766/9556/23 встановлено, що такі звинувачення були безпідставними, відповідачем не надано будь-яких доказів протиправної діяльності позивача при виконанні нею посадових обов`язків вихователя.
Перебування в окупації саме по собі завдавало страждань позивачці, постійний страх за своє життя та здоров`я, вимагали докладати багато зусиль для підтримання своєї проукраїнської позиції. Безпідставне звинувачення у колабораційній діяльності, необхідність захисту своєї репутації шляхом звернення до суду вимагало від позивача докладання додаткових зусиль для організації свого життя, тому, вважала, що Херсонський ясла-садок №57 Херсонської міської ради, як винна особа, має нести відповідальність за завдану працівнику моральну шкоду.
До безпідставного звинувачення у колабораційній діяльності додалась й невиплата заробітної плати в той період, коли позивачці крайнє необхідні були кошти, оскільки вона як під час окупації, так і після звільнення міста Херсона, не працювала та не мала інших джерел заробітку, крім заробітної плати, яку вона отримувала в ясла-садку. Невиплата відповідачем заробітної плати вплинула на необхідність організовувати своє життя та вживати додаткових зусиль, щоб просто вижити під час війни, що завдало позивачці моральної шкоди.
Сукупність незаконних дій відповідача призвели до порушення трудових прав ОСОБА_1 та заподіяння моральних страждань, в рахунок відшкодування яких позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог пред`явлених саме до Херсонського ясла-садку №57, просила стягнути 100 000,00грн.; вирішити питання розподілу судових витрат у справі.
Зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року позов задоволений частково.
Стягнуто з Херсонського ясла-садка №57 Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00грн. 
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з Херсонського ясла-садка №57 Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 121,12 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1830,00 грн., а всього 1951,12 грн. 
Ухвалюючи у справі рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем підтверджено факт порушення її законних прав, яке полягало у необґрунтованому звинуваченні в.о. керівником закладу дошкільної освіти щодо здійснення пропаганди та незаконному призупинені дії трудового договору, невиплаті заробітної плати, що призвело до заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань.
Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд вважав, що заявлений до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 100 000,00грн. є завищеним та недоведеним належними та допустимими доказами, а тому дійшов висновку, що достатнім та справедливим буде присудження на користь позивача в рахунок відшкодування моральних страждань 10 000,00грн.
При цьому суд зазначив, що Управлінням освіти Херсонської міської ради не вчинялися дії, спрямовані на порушення прав позивача та заподіяння їй моральних страждань, а тому саме на відповідача має бути покладений обов`язок з відшкодування шкоди.
З урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, суд здійснив розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги
Не погодившись з судовим рішенням, Управління освіти Херсонської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій пославшись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило заочне рішення суду від 30 вересня 2025року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована пропуском ОСОБА_1 строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України для подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди. Скаржник зазначив, що оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди виникла з трудового спору (справи про визнання незаконним наказу про призупинення трудових відносин), тому до вимоги про відшкодування моральної шкоди застосовується строк звернення до суду у три місяці, який слід рахувати з дати, коли позивачу стало відомо про призупинення трудових відносин, яким є день ознайомлення позивача з наказом 29 вересня 2023року, а не з дати ухвалення судом рішення про визнання наказу про призупинення трудових відносин незаконним.
Строки звернення до суду, встановлені статтею 233 КЗпП України мали бути застосовані судом незалежно від заяв сторін про їх застосування.
Скаржник звернув увагу, що у зв`язку зі скасуванням постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27 червня 2023року на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, продовжені строки, визначені статтею 233 КЗпП України, на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом сплинули, поважних причин про поновлення цього строку позивач не навела, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Управління освіти вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральної шкоди.
Правова позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Розгляд справи апеляційним судом
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони повторно не з`явилися, про про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином згідно приписів частини шостої статті 128 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку судових повісток до електронних кабінетів сторін.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Ураховуючи наведене, баланс інтересів учасників справи у як найшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з Херсонським ясла-садком №57 Херсонської міської ради, в якому обіймає посаду вихователя.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2024 року у справі №766/9556/23, яке набрало законної сили, задоволений позов ОСОБА_1 до Херсонського ясла-садка №57 Херсонської міської ради, Управління освіти Херсонської міської ради про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Цим рішенням скасовано наказ Херсонського ясла-садку № 57 Херсонської міської ради від 29 грудня 2022року №2-К про призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 та наказ від 30 грудня 2022року №21-К «Про внесення доповнень та роз`яснень до наказу Херсонського ясла-садку № 57 Херсонської міської ради від 29.12.2022 за №2-К «Про призупинення дії трудових відносин» в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 .
Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 33 500,00грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня по 31 грудня 2023року в розмірі 80 400 грн.
В ході розгляду справи №766/9556/23 встановлено, що підставою видання наказу Херсонського ясла-садку № 57 ХМР від 29 грудня 2022року №2-К про призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 було посилання роботодавця на вчинення позивачем пропаганди у закладі освіти з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, відкрите схиляння працівників закладу до роботи на окупаційну владу, встановленню та підтриманню окупаційного режиму.
Аналізуючи наведене, суд визнав, що «…зазначена підстава є неприйнятною та такою, що порушує презумпцію невинуватості, а тому є незаконною, оскільки таке формулювання фактично є звинуваченням позивачки у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 1111 Кримінального кодексу України….Зазначених у частині 3 статті 1111 КК України дій позивачка не вчиняла, що підтверджується відсутністю відносно неї будь-яких кримінальних проваджень та обвинувального вироку суду».
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 серпня 2024року у справі №766/8499/24, яке набрало законної сили, задоволено вимоги ОСОБА_1 
до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня по 16 травня 2024року в розмірі 33 300,00 грн. 
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права
Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (частина перша статті 237-1 КЗпП України).
У цій нормі є перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин з відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, завданої працівнику. Підставою для її відшкодування є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому коштів, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), що зумовило моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків і вимагало від працівника додаткових зусиль для організації його життя. За наявності такого порушення обов`язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (див. постанову Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі №428/7002/14-ц).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зазначено, що: «зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи».
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя, четверта статті 23 ЦК України).
Пунктом 1 частини першої статті 268 ЦК України встановлено, що позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 326/789/21 (провадження № 61-4995св23) зазначено, що: «У постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 зроблено висновок, що «КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати».
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Встановивши на підставі рішень Херсонського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2024 року у справі №766/9556/23 та від 14 серпня 2024 року у справі №766/8499/24, що внаслідок незаконних обвинувачень у вчиненні протиправних дій та незаконного призупинення трудових відносин, тривалої невиплати заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу були порушенні трудові права позивача, які зумовили заподіяння позивачу моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв`язків і заробітку, що вимагало від ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації життя, серед яких звернення до суду з відповідними позовами, врахувавши засади виваженості, розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, достатнім розміром якої є 10 000,00грн. Доводів на спростування визначеного судом розміру відшкодування скаржником не наведено.
В апеляційній скарзі Управління освіти ХМР посилається на порушення позивачем тримісячного строку звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Проте згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11 грудня 2025року частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. 
Крім того, зі змісту поданого ОСОБА_1 позову про відшкодування заподіяної моральної шкоди вбачається, що позов обґрунтований не лише незаконністю призупинення трудових відносин, тривалою невиплатою заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а й незаконним обвинуваченням у вчиненні позивачем колабораційної діяльності, проти якого останньою здійснювався захист в межах розгляду трудових справ. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в результаті протиправних дій відповідача ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода, яка полягала в порушенні життєвого укладу, пов`язаного з необхідністю неодноразового звернення до суду щодо відновлення порушених трудових прав та доведення справедливості.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року постановлено з додержанням вимог закону, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, надана правильна оцінка наявним у справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Розподіл судових витрат в порядку частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не здійснюється у зв`язку із залишенням апеляційної скарги Управління освіти ХМР без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу Управління освіти Херсонської міської ради залишити без задоволення, а заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 25 лютого 2026 року. 

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко