ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 645/4922/24
провадження № 61-7780св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Авілової Олени Михайлівни, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року у складі судді Спесивцева О. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Пилипчук Н. П., Яцини В. Б.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення житлового приміщення з-під арешту. 
2. На обґрунтування позову зазначала, що вона є власницею 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року у справі 
№ 645/6345/19.
3. Вищезазначеним рішенням визнано право власності на 1/3 частину вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_1 за її сином - ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .
4. З метою оформлення права на спадщину після смерті сина вона звернулася до нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, яким було відкрито спадкову справу № 400/2022. 
5. Водночас вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права 
у зв`язку із наявним обтяженням щодо спадкового майна.
6. У подальшому нею було подано позов про звільнення квартири з-під арешту (справа № 645/6220/23), проте рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 червня 2024 року у вищевказаній справі її позов залишено без задоволення, зокрема, у зв`язку з тим, що з 24 листопада 2020 року особою, 
в інтересах якої була накладена заборона на відчуження квартири, є не Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), а ОСОБА_2 , якого не було залучено до участі у справі у якості відповідача.
7. Вказувала, що право власності боржника ОСОБА_4 припинено на підставі рішення суду про визнання угоди купівлі-продажу недійсною в 2008 році.
8. Зауважувала, що у зв`язку із існуючим обтяженням щодо майна вона позбавлена можливості в повній мірі розпоряджатись та користуватись належним їй нерухомим майно, у зв`язку із чим просила суд звільнити з-під арешту житлове приміщення-квартиру за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанції
9. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду 
від 05 червня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
10. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звільнення майна з-під арешту, районний суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки до участі у справі не було залучено ні спадкоємців особи, в інтересах якої встановлено обтяження, - ОСОБА_3 , ні особу, майно якої обтяжено, - ОСОБА_5 .
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
11. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Авілової О. М., на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у вказаній справі.
12. Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13. У касаційній скарзі представник  ОСОБА_1  - адвокат 
Авілова О. М., просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким вимоги позову про звільнення майна з-під арешту задовольнити.
14. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 2-3392/11, від 15 травня 2019 року в справі 
№ 372/2904/17-ц, від 21 серпня 2019 року в справі № 911/1247/18, від 08 листопада 2019 року в справі № 643/3614/17, від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року в справі № 554/8004/16, від 21 вересня 2022 року в справі № 545/1994/16-ц (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
15. На переконання заявника касаційної скарги, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки дійшли помилкового висновку про накладення арешту на нерухоме майно саме в рамках виконавчих проваджень.
16. Також заявниця вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо того, що належним відповідачем у справі мають бути 
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки у останніх відсутнє будь-яке право власності на спірне майно.
17. Як зауважує заявниця, станом на 21 листопада 2024 року наявні два записи про обтяження спірної квартири:
- №51127364, який вчинено 16 березня 2011 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О. О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2-174/11 від 22 лютого 
2011 року (суддя Горпинич О. В.). Вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_4 ;
- №51127446, який вчинено 20 травня 2013 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О. О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2/645/543/13 від 14 травня 2013 року (суддя Алфьорова Т. М.). Вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_3 ; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_5 .
18. Водночас, право власності ОСОБА_4 на частину спірної квартири було припинено на підставі рішення суду від 17 лютого 2022 року, яким скасовано відповідний запис про державну реєстрацію права приватної власності, 
а право власності ОСОБА_3 припинилося у зв`язку зі смертю останнього. 
19. Відтак, наявні обтяження нерухомого майна порушують її права як на оформлення спадщини, так і право власності в цілому.
20. Зауважувала, що ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 25 червня 2024 року у справі № 645/6345/19 було замінено сторону стягувача з ОСОБА_3 на неї, а також встановлено, що вона прийняла спадщину після ОСОБА_3 .
21. Відтак, заявниця звертає увагу колегії суддів на те, що нею перед судом не порушувались вимоги про визнання права власності, що може порушити права інших осіб, оскільки вона звернулася до суду з метою звільненням належного їй та її загиблому сину нерухомого майна з-під арешту.
22.  ОСОБА_4 , своєю чергою, був відповідачем у справі № 645/6220/23 за її позовом про звільнення майна з-під арешту, проте судом визнано його неналежним відповідачем, а належним - ОСОБА_2 .
23. Наразі ОСОБА_2 є відповідачем у справі, в рамках якої подано касаційну скаргу, проте суд вважає його неналежним відповідачем, а належним - 
ОСОБА_5 без жодних правових підстав.
24. З урахуванням вищезазначеного вважала, що позов було пред`явлено до належного відповідача, оскільки особами, які неправомірно перешкоджають їй у реалізації права власності, є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , неіснуючі права яких обтяжено, зокрема, в інтересах загиблого сина заявниці - ОСОБА_3 .
25. З урахуванням вищезазначеного вважала помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо неналежного суб`єктного складу відповідачів 
у справі.
Відзив на касаційну скаргу від іншого учасника справи до Верховного Суду не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2008 року визнано за ОСОБА_1 та її сином - ОСОБА_3 , право користування квартирою 
АДРЕСА_2 та зобов`язано орган приватизації житлового фонду «Харківський домобудівельний комбінат» внести їх до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . (а.с.9-13).
27. Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова 
від 02 березня 2010 року у справі № 2-160/08 зобов`язано Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради видати нове свідоцтво про право власності на квартиру 
АДРЕСА_2 ; внести відомості про власників квартири, власниками квартири АДРЕСА_2 вважати: 
ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.14-15).
28. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 лютого 
2011 року у справі № 2-174/11 за заявою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації та виселення з квартири шляхом накладення заборони на відчуження квартири 
АДРЕСА_2 (а.с.8).
29. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 
2014 року роз`яснено додаткове рішення Фрунзенського районного суду 
м. Харкова від 02 березня 2010 року та зазначено, що власниками квартири 
АДРЕСА_2 є: ОСОБА_5 , 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , право власності визнається за вказаними особами.
30. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2010 року додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 
2010 року скасовано в частині зобов`язання Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради видати нове свідоцтво про право власності на квартиру 
АДРЕСА_2 , внести відомості про власників зазначеної квартири. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
31. Рішенням Фрунзенского районного суду м. Харкова від 23 вересня 
2015 року визнано недійсним договір іпотеки № 223 від 19 лютого 2007 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 .
32. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 лютого 
2022 року у справі № 645/6345/19:
- скасовано запис про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , здійснений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І. В. 26 лютого 2007 року на підставі договору купівлі-продажу, р. № 218;
- визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 ;
- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 ;
Звільнено нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_2 ) з-під арештів та обтяжень:
- на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер 44746228, виданої 15 вересня 2014 року Московським ВДВС ХМУЮ (номер запису про обтяження: 7030153 
у спеціальному розділі) щодо боржника ОСОБА_4 ;
- на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер ВП НОМЕР_1, виданої 19 серпня 2013 року Московським ВДВС ХМУЮ (номер запису про обтяження: 2220687 
у спеціальному розділі) щодо боржника ОСОБА_4 ;
- на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер 39399893, виданої 19 серпня 2013 року Московським ВДВС ХМУЮ (номер запису про обтяження: 22008613 
у спеціальному розділі) щодо боржника ОСОБА_4 (а.с.16-21).
33. Відповідно до вказаного рішення ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» замінено на ОСОБА_2 у зв`язку з переходом до останнього прав кредитора відповідно до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30 жовтня 2020 року за кредитним договором № 159-04-И 
від 19 лютого 2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит».
34. Відповідно до наданого позивачкою Витягу з Державного реєстру речових прав від 18 липня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова суду від 17 лютого 2022 року по справі №645/6345/19 (а.с.22-25).
35. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом на 21 листопада 2024 року наявні записи про обтяження квартири АДРЕСА_2 :
- №51127364, який вчинено 16 березня 2011 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О. О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2-174/11 від 22 лютого 
2011 року (суддя Горпинич О.В.). Вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа, майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_4 ;
- №51127446, який вчинено 20 травня 2013 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О. О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2/645/543/13 від 14 травня 2013 року (суддя Алфьорова Т. М.). Вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_3 ; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_5 (а.с.56-58).
36.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.32).
Позиція Верховного Суду
37. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
38. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
39. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
41. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
42. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
43. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
44. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
45. Звертаючись до суду з позовом позивачка просила суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту житлове приміщення-квартиру, зазначаючи, що вона є власницею 1/3 частини обтяженого нерухомого майна.
46. Також зазначала, що власником 1/3 частини квартири був її син - ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .
47. Право власності позивачки та її загиблого сина встановлено рішенням суду, яке набуло чинності, проте вона позбавлена можливості як розпоряджатися та користуватися належним їй об`єктом права власності, так 
і оформити свої спадкові права на належну синові квартиру.
48. Залучення саме ОСОБА_2 як відповідача у справі про звільнення майна з-під арешту, яка є предметом касаційного перегляду, ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що необхідність залучення останнього як відповідача була констатована рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 червня 2024 року у справі № 645/6220/23 за її позовом до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту.
49. Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, представник ОСОБА_1 - адвокат Авілова О. М., як підставу оскарження судових рішень зазначала помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо неналежного суб`єктного складу відповідачів у справі.
50. Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання заявника на належність суб`єктного складу відповідачів з огляду на таке. 
51. Судами попередніх інстанцій при розгляді справи встановлено, що звертаючись до суду із позовом, позивачка просила суд звільнити з-під арешту житлове приміщення-квартиру, щодо якої наявні наступні записи про обтяження:
- №51127364, який вчинено 16 березня 2011 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О. О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2-174/11 від 22 лютого 
2011 року; Вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа майно/права якої обтяжуються:  ОСОБА_4 ;
- №51127446, який вчинено 20 травня 2013 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О. О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова № 2/645/543/13 від 14 травня 2013 року; Вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа в інтересах якої встановлено обтяження:  ОСОБА_3 ; особа майно/права якої обтяжуються:  ОСОБА_5 .
52. З урахуванням вищезазначеного колегія суддів доходить до висновку, що фактично предметом спору у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є звільнення майна з-під арешту, накладеного ухвалами суду у справах: №2-174/11 (ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 лютого 
2011 року) та №2/645/543/13 (ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 травня 2013 року), а відтак, характеризуючи спірні правовідносини, вважає за необхідне зазначити наступне.
53. Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя 
і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
54. Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
55. Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
56. Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
57. Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
58. Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.
59. Водночас, за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
60. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), 
від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження 
№ 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).
61. Велика Палата Верховного Суду у змісті постанови від 05 травня 
2020 року у справі № 554/8004/16 дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.
62. Враховуючи, що арешт у справі № 2-174/11 було накладено в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якогоєОСОБА_2 , при цьому ОСОБА_4 (особа, на майно якої було накладено арешт) визнаний неналежним відповідачем, то одним із співвідповідачів повинен бути 
 ОСОБА_2 .
63. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо недоцільності залучення співвласників до участі у справі, оскільки питання про право власності не вирішувалось, виходячи з наступного.
64. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
65. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається 
в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
66. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності 
є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
67. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
68. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
69. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
70. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них 
у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (частина перша-друга статті 356 ЦК України).
71. У справі № 2/645/543/13 арешт було накладено в інтересах 
ОСОБА_3 та на майно ОСОБА_5 . Відповідно вказані особи повинні бути залучені до участі у справі як співвідповідачі, але оскільки ОСОБА_3 помер, в якості співвідповідачів мають залучатися його правонаступники.
72. У постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі 
№ 759/7564/17 (провадження № 61-16776св19) та від 21 грудня 2020 року 
у справі № 465/1520/16-ц (провадження № 61-6004св20) зазначено, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.
73. Аналізуючи поняття права спільної часткової власності, йдеться про виокремлення та належність співвласнику лише частки в праві власності, а не частки в майні. Тому співвласнику належить не конкретно визначена частина майна (певна кімната), а лише визначена арифметично (у простих дробах) частина в праві власності на це майно, яким має право розпоряджатися співвласник, зокрема шляхом дарування цієї частини і без виділу в натурі частки (постанова Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі № 344/2559/17(провадження № 61-20940св21)).
74. Враховуючи, що житлове приміщення, яке позивачка просить звільнити з-під арешту є об`єктом права спільної часткової власності, зокрема, 
ОСОБА_3 , суди обґрунтовано зауважили, що у зв`язку з тим, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у розпорядженні суду відсутні відомості про спадкоємців останнього, позивачка неналежним чином визначила суб`єктний склад відповідачів у справі, що, своєю чергою, унеможливлює задоволення позовних вимог.
75. Крім того, з урахуванням змісту запису про обтяження №51127446, ОСОБА_5 як особа, майно/права якої обтяжуються, а також як співвласник спірного майна мав бути залучений як співвідповідач у справі, яка є предметом касаційного перегляду, на що обґрунтовано зауважили суди попередніх інстанцій при вирішенні спору.
76. Водночас, колегія суддів відхиляє як неспроможні посилання позивачки на те, що саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі про звільнення майна з-під арешту, з посиланням на судові рішення в іншій справі за позовом 
ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту (справа № 645/6220/23), оскільки, як убачається зі змісту, зокрема, постанови Харківського апеляційного суду від 15 травня 2025 року у справі № 645/6220/23, апеляційний суд дійшов висновку про неналежний суб`єктний склад відповідачів, до яких були звернуті позовні вимоги, та зауважив, що до участі у справі не були залучені 
ОСОБА_3 (його правонаступники) і ОСОБА_5 , які є співвласниками спірного майна.
77. Як неодноразово зауважувалось Великою Палатою Верховного Суду, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), 
від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 
2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі 
№ 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), 
від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 
2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, 
від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), 
від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).
78. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 
№ 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), 
від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 
2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі 
№ 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).
79. Відтак, встановивши, що предметом спору у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є звільнення з-під арешту майна, належного позивачці, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, щодо якого станом на час розгляду справи наявні два записи про державну реєстрацію обтяжень: № 51127364, у якому як особу, майно/права якої обтяжуються, зазначено ОСОБА_4 , а також № 51127446, у якому як особу, в інтересах якої встановлено обтяження, зазначено ОСОБА_3 , а як особу, майно/права якої обтяжуються, - ОСОБА_5 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про звільнення майна з-під арешту у зв`язку з неналежним суб`єктним складом відповідачів у справі, оскільки до участі у справі були залучені не всі співвідповідачі, але вирішення питання про права та обов`язки щодо одного з них безпосередньо впливає на права і обов`язки інших.
80. При цьому колегія суддів, з огляду на характер спірних правовідносин щодо звільнення майна з-під арешту, а також ураховуючи смерть ОСОБА_3 як співвласника спірного майна, звертає увагу на необхідність залучення до участі у справі його правонаступників, коло яких, за відсутності у матеріалах справи відповідних доказів, у межах розгляду справи, що є предметом касаційного перегляду, встановити неможливо.
81. Принагідно колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 1261 ЦК України право на спадкування за законом у першу чергу мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя та народжені після смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
82. З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову у зв`язку із неналежним суб`єктним складом відповідачів у справі.
83. Більше того, оскільки наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду, відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
84. Доводи касаційної скарги в частині неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин та не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій у справі, яка є предметом касаційного перегляду.
85. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення 
від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення 
від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
86. Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло 
б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
87. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
88. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
89. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
90. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Авілової Олени Михайлівни, залишити без задоволення.
2. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 
2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
О. В. Ступак