ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року	Львів	Справа №460/6541/24 пров. №А/857/22500/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кузнецовського міського суду Рівненської обл., Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі (суддя суду І інстанції: Зозуля Д.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 26.07.2024р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: 26.07.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

17.06.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати наказ Кузнецовського міського суду Рівненської обл. № 3-к/А від 13.02.2024р. «Про встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років на 2024 рік», яким встановлено з 01.01.2024р. надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу державним службовцям Кузнецовського міського суду Рівненської обл., в частині ОСОБА_1 ;
зобов`язати Територіальне управління /ТУ/ Державної судової адміністрації /ДСА/ України в Рівненській обл. здійснити з 01.01.2024р. перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі для ОСОБА_1 відповідно до ст.52 Закону України «Про державну службу» та наказу Кузнецовського міського суду Рівненської обл. № 18-к/А від 17.05.2016р. «Про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям Кузнецовського міського суду Рівненської області», а саме на рівні 3-х відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум;
відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати надбавки за вислугу років за один місяць (а.с.1-5, 13).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників страви (у письмовому провадженні) (а.с.15-16).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2024р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.54-57).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.58-60, 62).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що застосування відповідачами норм Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», якими змінюється обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій державних службовців, передбачених спеціальним законом у сфері державної служби Законом України «Про державну службу», суперечить Конституції України та Бюджетному кодексу України, а також принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст.8 Конституції України.
Окрім того, безпідставним є посилання суду на те, що оскільки у позивача змінився загальний розмір заробітної плати (збільшився розмір посадового окладу) через зміну кваліфікації посад, тому її право не підлягає захисту. Суд помилково ототожнив право на збільшення розміру посадового окладу з правом на застосування більш сприятливого для позивача розміру надбавки за вислугу років, що є само по собі різними складовими заробітної плати.

Відповідач ТУ ДСА України в Рівненській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.71-73).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 працює на посаді секретаря судового засідання Кузнецовського міського суду Рівненської обл.
Наказом керівника апарату суду № 4-к/А від 17.05.2016р. позивачу з 01.05.2016р. встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50 % посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої становить 19 років 07 місяців 28 днів (а.с.6).
Згідно із наказом керівника апарату суду № 3-к/А від 13.02.2024р. «Про встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років на 2024 рік», відповідно до ст.46 Закону України «Про державну службу», пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», Порядку обчислення стажу державної служби, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 229 від 25.03.2016р., Положення про апарат Кузнецовського міського суду Рівненської області, затв. рішенням зборів суддів № 11 від 08.08.2019р., враховуючи наказ керівника апарату суду № 40-к/А від 27.10.2023р. «Про проведення класифікації посад державної служби в Кузнецовському міському суді Рівненської області», встановлено з 01.01.2024р. державним службовцям апарату Кузнецовського міського суду Рівненської обл. надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 % посадового окладу, у тому числі, ОСОБА_1 , секретарю судового засідання, в розмірі 30% посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої станом на 01.01.2024р. становить 27 років 03 місяці 28 днів. Відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА в Рівненській обл. наказано провести перерахунок надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям суду з 01.01.2024р. та здійснювати їх виплату у 2024 році згідно з пунктом 1 цього наказу.

Не погодившись з наказом № 3-к/А від 13.02.2024р. у частині встановленого їй розміру надбавки за вислугу років з 01.01.2024р. на рівні 30 % місячного посадового окладу, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в спірних правовідносинах відповідачі не мали підстав для незастосування положень п.12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України № 3460-ІХ від 09.11.2023р. «Про Державний бюджет України на 2024 рік», які є чинними, у встановленому порядку неконституційними не визнавались, а тому спірні дії та наказ суд вважає правомірними.
Також відсутні будь-які правові підстави для того, щоб надбавку за вислугу років, встановлену наказом № 4-к/А від 17.05.2016р., тобто, до посадових окладів, затверджених постановою КМ України № 15 від 18.01.2017р., застосовувати до посадових окладів, затверджених постановою КМ України № 1409 від 29.12.2023р.
Якщо позивач з якихось причин не влаштовувала зміна моделі оплати її праці, пов`язана з проведенням класифікації посад державної служби за новим алгоритмом, вона повинна була заявити про це на відповідному етапі роботодавцю.
Разом з тим, ОСОБА_1 19.03.2024 погодилася з класифікацією посад державної служби в Кузнецовському міському суді Рівненської обл., яка проводилась за наказом № 40-к/А від 27.10.2023р., а відповідно зі схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році.
Таким чином, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Структура заробітної плати визначена ст.2 Закону України № 108/95-ВР від 24.03.1995р. «Про оплату праці» (надалі – Закон № 108/95-ВР) та включає в себе такі складові:
основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців);
додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці; включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій);
інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону № 108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням регулює Закон України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» (надалі – Закон № 889-VIII).
Частина 1 ст.5 Закону № 889-VIII визначає, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
В силу вимог ч.2 ст.5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч.2 ст.5 Закону № 889-VIII особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до ч.1 ст.150 Закону України № 1402-VIII від 02.06.2016р. «Про судоустрій і статус суддів» призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно з ч.4 ст.150 цього Закону розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу. Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.
В силу вимог ч.6 ст.150 зазначеного Закону схема посадових окладів із визначенням коефіцієнтів для державних службовців судів, органів та установ системи правосуддя затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Державної судової адміністрації України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Закону № 889-VIII державний службовець має право, в тому числі на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Згідно з ч.1 ст.46 Закону №889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років.
За приписами ч.ч.1-2 ст.50 Закону № 889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи. Заробітна плата державного службовця складається з:
посадового окладу;
надбавки за вислугу років;
надбавки за ранг державного службовця;
премії (у разі встановлення).
Згідно з ч.4 ст.50 Закону № 889-VIII джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
Відповідно до ч.8 ст.50 Закону № 889-VIII особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Частиною 1 ст.52 Закону № 889-VIII передбачено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 % посадового окладу.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що стаття 43 Конституції України гарантує право на працю, яке включає в себе право на оплату праці не нижче встановленого державою мінімального розміру.
Законодавство про плату праці передбачає, що структура заробітної плати включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.
При цьому, особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя, які визначені Законом № 1402-VIII, не врегульовують питання, пов`язані з обчисленням та виплатою надбавки за вислугу років, отже, визначення відповідного права здійснюється на підставі норм Закону № 889-VIII.
Також частина 1 ст.5 Закону № 889-VIII передбачає можливість правового регулювання державної служби також іншими законами України.

09.11.2023р. Верховна Рада України ухвалила Закон України № 3460-IX «Про Державний бюджет на 2024 рік» (надалі - Закон № 3460-IX), пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» якого передбачає, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30% посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, Законом № 3460-ІХ на 2024 рік запроваджено інше правове врегулювання умов та порядку оплати праці державних службовців, зокрема, структури заробітної плати державного службовця та порядку обчислення надбавки за вислугу років.
При цьому, Закон № 3460-ІХ містить застереження про те, що Закон №889-VIII щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Вказані положення Закону № 3460-ІХ є чинними, в установленому законом порядку неконституційними не визнавались, а суд адміністративної юрисдикції не наділений повноваженнями надавати оцінку їх відповідності Конституції України.

Норми Закону № 889-VIII та Закону № 3460-ІХ є нормами одного ієрархічного рівня, а тому підлягає застосуванню закон, прийнятий у часі пізніше, тобто Закон № 3460-ІХ.
Водночас, вказані Закони не співвідносяться між собою як загальний та спеціальний, оскільки у сфері оплати праці загальним законом є Закон № 108/95-ВР, а Закон № 889-VIII визначає особливості регулювання оплати праці державних службовців, у тому числі, з урахуванням особливостей оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя, які визначаються Законом № 1402-VIII.

Згідно з п.13 Прикінцевих положень Закону № 3460-IX умови оплати праці державних службовців, передбачені цим Законом, не застосовуються для державних службовців у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби. Оплата праці таких державних службовців здійснюється відповідно до умов, встановлених на 2023 рік, при цьому стимулюючі виплати можуть бути нараховані в граничному розмірі до 50% посадового окладу на місяць.
На виконання п.12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX КМ України постановою «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» № 1109 від 23.10.2023р. затвердив каталог типових посад державної служби і критерії віднесення до таких посад, алгоритм проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, а також установив, що у 2023 році з метою підготовки до впровадження у 2024 році єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад державної служби після набрання чинності законом щодо зміни моделі оплати праці державних службовців класифікація посад державної служби державними органами проводиться у місячний строк з дня набрання чинності цією постановою згідно з Алгоритмом проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, затвердженим цією постановою.
З метою упорядкування умов оплати праці державних службовців державних органів на основі класифікації посад КМ України 29.12.2023р. прийняв постанову № 1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», якою затвердив схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році; перелік типових посад державної служби в межах рівнів посад. 
Пунктом 3 такої постанови установлено, що: «схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (Офіційний вісник України, 2017 р., № 9, ст.284; 2022р., № 12, ст.667; 2023р., № 9, ст.642), не застосовуються до державних службовців державних органів, що провели класифікацію посад державної служби; під час переведення державних службовців на інші посади державної служби застосовується перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (Офіційний вісник України, 2017 р., № 9, ст.284; 2020р., № 12, ст.478), для визначення підкатегорії посади державної служби, необхідної для встановлення рівнозначності посади.» 
Зазначена постанова набрала чинності з 01.01.2024р.

Під час судового розгляду встановлено, що Кузнецовський міський суд Рівненської обл. провів класифікацію посад.
Відповідно до цього ним були внесені зміни до штатного розпису на 2024 рік і з вказівкою на класифікацію посад змінено показники посадових окладів і місячний фонд заробітної плати.
Відповідно до змін, з урахуванням Закону № 3460-IX та постанови КМ України № 1409, посадовий оклад позивача становить 9880 грн.
У 2024 році після збільшення посадових окладів і зменшення відсоткового значення надбавки за вислугу років до 30 %, щомісячна сума надбавки позивача, при умові отримання заробітної плати за повний місяць, становила 2964 грн. (9880 х 30%).
Таким чином, навіть без урахування надбавки за ранг державного службовця та щомісячної премії, позивач з 01.01.2024р. почала отримувати заробітну плату в розмірі 12844 грн.
Водночас, позивач не навела суду аргументів стосовно того, що внаслідок застосованого наказом № 3-к/А від 13.02.2024р. обмеження надбавки за вислугу років зменшився фактичний розмір її заробітної плати як державного службовця. Отже, матеріальне забезпечення позивача у 2024 році покращилось.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідачі не мали підстав для незастосування положень п.12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-ІХ, які є чинними, у встановленому порядку неконституційними не визнавались, а тому спірні дії та наказ є правомірними.
Також відсутні будь-які правові підстави для того, щоб надбавку за вислугу років, встановлену наказом № 4-к/А від 17.05.2016, тобто, до посадових окладів, затверджених постановою КМ України № 15 від 18.01.2017р., застосовувати до посадових окладів, затверджених постановою КМ України № 1409 від 29.12.2023р.
Якщо позивач з якихось причин не влаштовувала зміна моделі оплати її праці, пов`язана з проведенням класифікації посад державної служби за новим алгоритмом, вона повинна була заявити про це на відповідному етапі роботодавцю.
Разом з тим, ОСОБА_1 19.03.2024 погодилася з класифікацією посад державної служби в Кузнецовському міському суді Рівненської обл., яка проводилась за наказом № 40-к/А від 27.10.2023р., а відповідно зі схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 19.02.2026р. в зразковій справі № 240/7215/24, згідно якого нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог п.12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX - на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивача як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що задоволенню не підлягає. 

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Окрім того, беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду 19.02.2026р. за результатами розгляду зразкової справи № 240/7215/24.
За правилами ст.291 КАС України правові висновки Верховного Суду, викладені в згаданій зразковій справі, є обов`язковим для судів при ухваленні рішень у типових справах.
Наведена справа визнана судом апеляційної інстанцій типовою, при цьому враховано правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, через що постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, встановлених ч.5 ст.291 КАС України.

За правилами ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат в цьому апеляційному провадженні є відсутніми.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2024р. в адміністративній справі № 460/6541/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише з підстав, передбачених ч.5 ст.291 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 06.04.2026р.