Дата документу 16.04.2026
Справа № 334/5814/25
Провадження № 2-а/334/5/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Добрєва М.В., за участю секретаря судового засідання Денисенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні із викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі,

встановив:
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в якому просить скасувати постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП від 18.07.2025 року № 5АВ11499398 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за відсутності складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позову зазначив, що 18 липня 2025 року Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області винесено постанову № 5АВ11499398 про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (перевищення встановленої швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 км/год). Згідно з постановою, порушення було зафіксовано на автомобільному шляху Н24 Благовіщенське-Миколаїв, км 191+346, на автомобілі марки ЗАЗ-DAEWOO державний номер НОМЕР_1 .
Однак він вважаю вказану постанову незаконною та необгрунтованою з тих причин, що автомобіль марки ЗАЗ- DAEWOO державним номером НОМЕР_1 був проданий ним у 2021 році за договором купівлі-продажу. Договір не зберігся. З того часу він не є фактичним власником транспортного засобу, не використовую його та не маю до нього жодного відношення; та на момент фіксації правопорушення, 18 липня 2025 року, він до 17-00 перебував на робочому місці у’ місці Запоріжжя, що може бути підтверджено довідкою з місця роботи. Відстань шляхами загального користування до місця фіксації правопорушення складає 420 км. Час скоєння праворушення за фотоматеріалами 18:12:16. Таким чином, він не міг бути особою, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення.
Представник відповідача Палієнко Д. подала відзив на позов, в якому позов не визнала та зазначив, що у позовній заяві позивач вказує, що винесена постанова є назаконною, оскільки 18.07.2025 він не керував транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO Т13110 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , на момент порушення за кермом не перебував, автомобіль було продано за договором купівлі-продажу. Проте, цей факт нічим не підтверджується. У додатках до позовної заяви Позивача відсутня інформація на підтвердження зазначених вимог, тобто копії договору купівлі-продажу цього транспортного засобу.
Крім того, в базі ІНФОРМАЦІЙНО-КОМУНІКАЦІЙНОЇ СИСТЕМИ ІНФОРМАЦІЙНИЙ ПОРТАЛ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ наявна інформація про власника зазначеного транспортного засобу, яким є саме ОСОБА_1 , а тому, виходячи з вищезазначеного, вказаний транспортний засіб не перереєстровано на іншого власника відповідно до законодавства.
Також, Позивач міг направити до Департаменту патрульної поліції лист із зазначенням інформації щодо продажу/передачі такого транспортного засобу іншій особі.
Окрім цього Позивач мав можливість переоформити вищезазначений транспортний засіб на іншу особу за допомогою застосунку «ДІЯ» графи «шеринг», тобто за декілька натискань в телефоні можливо було захистити себе юридично, але ніяких дій Позивач не здійснив. До того ж, як зазначається в позовній заяві, транспортний засіб був проданий в 2021 році, а тому у позивача було достатньо часу для здійснення усіх необхідних дій для його перереєстрації.
Сам факт заперечення Позивачем керування транспортним засобом не є достатнім для встановлення обставини керування іншою особою, без належних та допустимих доказів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»№ 596-VIII від 14 липня 2015 року було доповнено КУпАП статтями щодо порядку притягнення осіб до адміністративної відповідальності за правопорушення зафіксовані в автоматичному режимі, а також внесені зміни до інших профільних законів.
Відповідними змінами КУпАП доповнено ст. 142, якою впроваджено поняття відповідальної особи на яку покладено відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані в автоматичному режимі.
В примітці до ст. 122 КУпАП зазначено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 142 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 2793 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі.
Загальним суб`єктом адміністративного проступку (правопорушення) вважається осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку.
Спеціальним суб`єктом є особа, яка може бути визнана суб`єктом конкретного адміністративного правопорушення, а відтак притягнута до адміністративної відповідальності за наявності у неї, крім ознак загального суб`єкта, певних додаткових ознак.
Такими додатковими ознаками, зокрема, можуть бути: громадянство; вік,- наявність статусу посадової особи або конкретна займана посада; стан здоров`я або фізіологічний стан особи; родинні зв`язки; професія; рід або сфера професійної діяльності; факт наділення певними правами, обов`язками або факт позбавлення суб`єктивного права чи його відсутності; факт попереднього притягнення особи до адміністративної відповідальності; спеціальний правовий статус, деякі інші ознаки.
Суб`єктами адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), виступають юридичні та фізичні особи, за якими зареєстровано транспортний засіб. Такими особами можуть бути власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах. До останніх, зокрема, належать володарі транспортних засобів, тимчасово ввезених на митну територію України для власного користування більш як на два місяці.
Ухвалою про відкриття провадження у справі від 13.08.2025 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Неявка позивача не перешкоджає розгляду справи.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України через неявку у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, від 18.08.2025 серії 5АВ № 11499398, складеної інспектором ДПП Тертичною Лілією Анатоліївною 18.07.2025 о 18 год. 12 хв„ за адресою автодорога Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» 191 + 346 км, особа, яка керувала транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO Т13110 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 23 (двадцять три) км/год, чим порушила пункт 12.9.(б) Правил дорожнього руху України. За дане правопорушення відповідальну особу громадянку ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. 
Правопорушення було зафіксоване технічним засобом КАСКАД, 117-1120, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 «Метрологія. Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги». Технічний засіб КАСКАД 117-1120 має свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/33868 чинне до 26.06.2026 року.
Зазначені в оскаржуваній постанові обставини підтверджуються доданими до неї фотознімками, а також відеозаписом.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У частинах першій та другій статті 72 КАС України зазначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з пунктами 8, 11 частини першої статі 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закону № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі – Закон № 3353-XII), встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі – ПДР).
Статтею 14 Закону № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з пунктом 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до підпункту «б» пункту 12.9 водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. У житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.; б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год; в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год; г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год; ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. Під час буксирування швидкість не повинна перевищувати 50 км/год. (пункти 12.4-12.7 ПДР).
Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що передбачено частиною першою статті 122 КУпАП.
Відповідно до примітки до цієї статті суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини першої статті 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
Частиною першою статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів власником автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110 державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_1 з 05.07.2013, отже позивач станом на 18.07.2025 був власником цього автомобіля і відповідальною особою у розумінні частини першої статті 14-2 КУпАП.
Таким чином за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі, у тому числі за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, суб`єктом відповідальності є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті14-2 КУпАП, а не особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, тобто позивач.
Відповідно до частини третьої статті 14-2 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.
Положеннями частини першої статті 279-3 КУпАП передбачено два випадки звільнення від відповідальності відповідальної особи. Так, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Доказів того, що до 18.07.2025 транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO Т13110 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , вибув з володіння позивача внаслідок протиправних дій інших осіб, чи протиправно використовувались іншими особами номерні знаки, що належать цьому автомобілю не надано. 
Також відсутні відомості, що особою, яка керувала транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO Т13110 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , подано звернення до органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання факту вчиненого ним адміністративного правопорушення того дня при керуванні цим автомобілем і надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності.
Відтак відсутні підстави для звільнення позивача від адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 122 КУпАП, якого притягнуто до відповідальності як відповідальну особу, за якою зареєстровано транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO Т13110 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , за перевищення 18.07.2025 об 18.12 годині за адресою Н24 Благовішенське-Миколаїв 191+346 встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 км/год при керуванні цим транспортним засобом.
Враховуючи вищевказане, суд встановив наявність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, що є підставою для відмови у позові.
Суд критично оцінює аргументи позивача про те, що складання оскаржуваної постанови на підставі статті 14-2 КУпАП суперечить Конституції України, оскільки вказана норма права не визнана неконституційною.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи вищевказане та відмову у позові з зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи позивача.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою у позові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на нього.
Керуючись статтями 6-9, 139, 244-246, 250, 286 КАС України, суд

ухвалив:
у позові відмовити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, від 18.07.2025 серії № 5АВ11499398, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, винесену інспектором Департаменту патрульної поліції Тертичною Лілією Анатоліївною, залишити без змін.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Добрєв М. В.