Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року Справа№200/789/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Підопригори Романа Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

04 лютого 2026 року адвокат Підопригора Роман Борисович в інтересах ОСОБА_1 , позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з вимогами:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо обчислення з 01 жовтня 2025 року пенсії ОСОБА_1 виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 жовтня 2025 року пенсію по інвалідності передбачену статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням заробітної плати, взятої за роботу в зоні відчуження з 14 липня 1986 року по 27 липня 1986 року, згідно з довідкою про заробітну плату за роботу в зоні відчуження від 23 вересня 1996 року №177 Управління механізації м. Маріуполь, із застосуванням раніше розрахованого та підтвердженого показника середньомісячного заробітку у розмірі 119913,39 грн. та із врахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо застосування з 22 квітня 2025 року ОСОБА_1 коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року, до призначеної відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, та обмеження пенсії максимальним розміром, передбаченим частиною третьою статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , починаючи з 22 квітня 2025 року, на підставі довідки про фактичний заробіток у зоні відчуження, без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії та без обмеження максимальним розміром, із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024.
За змістом викладеного позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію згідно зі статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно розрахунків із матеріалів пенсійної справи позивачу обчислена пенсія виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження. На підставі довідки про заробіток основний розмір пенсії від середнього заробітку становив 83939,37 ((119913,39) (середньомісячний заробіток) * 70% (відсоток втрати працездатності)). Розмір пенсії з надбавками становив 77161,58. Максимальний розмір пенсії складає 23610,00 грн., вказана обставина підтверджується розрахунком пенсії від 22 квітня 2025 року. У подальшому, відповідач зменшив основний розмір пенсії від середнього заробітку до 18102,94 ((25561,34) (середньомісячний заробіток) * 70% (відсоток втрати працездатності)), тому розмір пенсії зменшився та з надбавками становить 17140,37 грн., вказана обставина підтверджується розрахунком пенсії від 21 грудня 2025 року. Листом від 22 січня 2026 року №0500-0202-8/6563 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку та нарахування пенсії, виходячи із належного середньомісячного заробітку в розмірі 119913,39 грн. та повідомив, про відсутність в матеріалах електронної пенсійної справи позивача довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за встановленою формою, до надання довідки та первинних документів, на підставі яких визначено складові заробітку, зазначені в довідці, розмір пенсійної виплати йому обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року згідно з пунктом 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з чим позивач не погоджується.
Відповідач проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову. У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив, що під час перевірки електронної пенсійної справи позивача було встановлено, що довідка про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в матеріалах справи відсутня. З 01 вересня 2025 року електронна пенсійна справа позивача приведена у відповідність до вимог чинного законодавства. Розмір пенсії обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року – 25861,34 грн. (8913,83 х 2,90126). З 01 вересня 2025 року розмір пенсії позивача складає: основний розмір пенсії від середнього заробітку – 18102,94 грн.; додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС (пост. №112 п.5) – 379,60 грн.; обмеження в індексації з 01 березня 2023 року – 975,06 грн.; обмеження в індексації з 01 березня 2025 року – 367,11 грн.; розмір пенсії з надбавками – 17140,37 грн. Відповідач вважає, що за відсутності довідок про заробітну плату та інших первинних документів, які видаються підприємствами на підставі бухгалтерських даних, законно проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, як це передбачено статтями 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також, відповідач вважає, що підстави для здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу без обмеження максимального розміру пенсії відсутні.
Крім того, відповідач зазначив, що по пенсійній справі позивача коефіцієнти, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» не застосовувались.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Вирішено ряд процесуальних питань.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року повторно витребувано у відповідача визначені судом докази по справі.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
Позивач перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та є одержувачем пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 31 серпня 1999 року, що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується сторонами.
Відповідно до протокольного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №914130142694 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 26 лютого 2023 року здійснено перерахунок пенсії позивача, вид перерахунку: «Індексація заробітку. (масовий)», з 01 березня 2023 року розмір пенсії обчислено наступним чином: основний розмір пенсії від середнього заробітку – 69731,37 грн., додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС Пост. №112 п.5 – 379,60 грн., місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2023 року, обмеження в індексації з 01 березня 2023 року – -9976,30 грн., розмір пенсії з надбавками – 60134,67 грн., максимальний розмір пенсії – 20930,00 грн.
Відповідно до протокольного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №914130142694 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 28 лютого 2024 року здійснено перерахунок пенсії позивача, вид перерахунку: «У зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму (масовий)», з 01 березня 2024 року розмір пенсії обчислено наступним чином: основний розмір пенсії від середнього заробітку – 75281,98 грн., додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС Пост. №112 п.5 – 379,60 грн., місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2024 року, обмеження в індексації з 01 березня 2023 року – -9976,30 грн., обмеження в індексації з 01 березня 2024 року – -4050,61 грн., розмір пенсії з надбавками – 63134,67 грн., максимальний розмір пенсії – 23610,00 грн.
Відповідно до протокольного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №914130142694 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 25 лютого 2025 року здійснено перерахунок пенсії позивача, вид перерахунку: «Індексація заробітку. (масовий)», з 01 березня 2025 року розмір пенсії обчислено наступним чином: основний розмір пенсії від середнього заробітку – 83939,37 грн., додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС Пост. №112 п.5 – 379,60 грн., місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2025 року, обмеження в індексації з 01 березня 2023 року – -9976,30 грн., обмеження в індексації з 01 березня 2024 року – -4050,61 грн., обмеження в індексації з 01 березня 2025 року – -7157,39 грн., розмір пенсії з надбавками – 63134,67 грн., максимальний розмір пенсії – 23610,00 грн.
Відповідно до протокольного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №914130142694 від 24 квітня 2025 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 25 лютого 2025 року здійснено перерахунок пенсії позивача, вид перерахунку: «Індивідуально (масовий). Індексація заробітку.», з 01 березня 2025 року розмір пенсії обчислено наступним чином: основний розмір пенсії від середнього заробітку – 83939,37 грн., додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС Пост. №112 п.5 – 379,60 грн., місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2025 року, обмеження в індексації з 01 березня 2025 року – -7157,39 грн., розмір пенсії з надбавками – 77161,58 грн., максимальний розмір пенсії – 23610,00 грн.
Відповідно до протокольного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №914130142694 від 08 вересня 2025 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 03 вересня 2025 року здійснено перерахунок пенсії позивача, вид перерахунку: «Макетна обробка», підстава: «розмежування», з 01 вересня 2025 року розмір пенсії обчислено наступним чином: основний розмір пенсії від середнього заробітку – 18102,94 грн., додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС Пост. №112 п.5 – 379,60 грн., місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2025 року, обмеження в індексації з 01 березня 2023 року – -975,06 грн., обмеження в індексації з 01 березня 2025 року – -367,11 грн., розмір пенсії з надбавками – 17140,37 грн.
Відповідно до протокольного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №914130142694 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 21 грудня 2025 року здійснено перерахунок пенсії позивача, вид перерахунку: «У зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму (масовий)», з 01 січня 2026 року розмір пенсії обчислено наступним чином: основний розмір пенсії від середнього заробітку – 18102,94 грн., додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС Пост. №112 п.5 – 379,60 грн., місяць підвищення розміру пенсії – 01 березня 2025 року, обмеження в індексації з 01 березня 2023 року – -975,06 грн., обмеження в індексації з 01 березня 2025 року – -367,11 грн., розмір пенсії з надбавками – 17140,37 грн.
Представник позивача в інтересах останнього звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із адвокатським запитом без номера та дати, в якому серед іншого просив:
- надати письмове роз`яснення щодо причин та правових підстав перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- надати письмове роз`яснення щодо причин та правових підстав зменшення показника середньомісячного заробітку з 119913,39 грн. до 25861,34 грн. ОСОБА_1 ;
- скасувати рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 та відновити нарахування пенсії, виходячи із належного середньомісячного заробітку в розмірі 119913,39 грн., який містився в розпорядженні органів ПФУ до безпідставної зміни середньомісячного заробітку на показник 25861,34 грн.
- виплатити різницю в пенсії, яка не була виплачена ОСОБА_1 у зв`язку із безпідставним застосуванням при розрахунку середньомісячного заробітку на показник 25861,34 грн., замість належних 119913,39 грн., за весь період і до моменту фактичного відновлення права ОСОБА_1 на належний розмір пенсії;
- надати завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , та копію перерахунку ОСОБА_1 пенсії станом на 01 січня 2026 року із застосуванням показника середньомісячного заробітку у розмірі 119913,39 грн., який був належний чином підтверджений органом ПФУ під час призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
22 січня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом вих.№0500-0202-8/6563 надало відповідь на запит щодо надання правової допомоги ОСОБА_1 , який зареєстровано 16 січня 2025 року за вх.№661/8, повідомило про наступне.
« ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію по інвалідності (в розмірі відшкодування фактичних збитків) відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХП (далі – Закон №796).
Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами) (далі - Порядок №1210) встановлено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону №796.
Відповідно до пункту 9 Порядку №1210 розмір пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, може обчислюватись як із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках, так із заробітної плати, визначеної з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (обчисленої за формулою).
Рішення щодо найбільш доцільного варіанту обчислення пенсії по інвалідності та у пенсій у зв`язку з втратою годувальника відповідно до пункту 9 Порядку №1210 приймається органом, що призначає пенсію, на підставі всебічного, повного її об`єктивного розгляду всіх наявних в матеріалах електронної пенсійної справи документів.
Згідно з частиною першою статті 54 Закону №796 пенсії по інвалідності і у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Статтею 15 Закону №796 передбачено, зокрема, що видача довідок про заробітну плату за період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення здійснюється підприємствами, установами та організаціями.
Довідка видається на підставі первинних документів: особових рахунків, , платіжних відомостей та інших документів, що містять відомості про нараховану заробітну плату, місце роботи (населений пункт, № зони кратність чи об`єкт), період роботи в зоні відчуження, конкретні дні роботи чи їх загальну кількість, тривалість робочого дня.
Форму довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках затверджено листом Міністерства соціального захисту населення від 27 лютого 1996 року №01-3/244-013-2.
Копії первинних документів, на підставі яких видано довідку, в обов`язковому порядку додаються до довідки про заробітну плату.
У разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника згідно з пунктом 8 типового положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року №886, регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа осіб з інвалідністю внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану в зоні відчуження в 1986-1990 роках. За результатами розгляду, у разі наявності підстав, видається довідка про заробітну плату в зоні відчуження за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 12 жовтня 2012 року №644.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(ІІ)/2024 (далі - Рішення КСУ від 20 березня 2024 року) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України від 08 липня 2011 року №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що поширює свою дію на Закон №796, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796. Вказані норми, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (20 березня 2024 року).
З врахуванням рекомендацій, наданих Міністерством соціальної політики України, щодо механізму виконання означеного Рішення, виплата пенсій, призначених відповідно до Закону №796, без обмеження максимальним розміром проводиться після перерахунку згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році».
Проведення перерахунку на виконання Рішення КСУ від 20 березня 2024 року здійснюється за документами, наявними в електронній пенсійній справі на момент перерахунку.
У зв`язку з відсутністю в матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за встановленою формою, до надання довідки та первинних документів, на підставі яких визначено складові заробітку, зазначені в довідці, розмір пенсійної виплати йому обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року згідно з пунктом 9 Порядку №1210.
Додатково повідомляємо, що ОСОБА_1 має право надати до Головного управління довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження та первинні документи (за наявності) на підставі яких визначено складові довідки про заробітну плату:
Табелі обліку робочого часу за відповідний період перебування в зоні відчуження.
Особовий рахунок або інші облікові документи за період роботи у зоні відчуження.
Платіжні або розрахунково-платіжні відомості, які підтверджують фактичні суми нарахувань.
Відомості щодо тарифної ставки у зазначений період.
Документи, що підтверджують застосування кратності оплати праці (внутрішні накази або розпорядження, які визначали: конкретних працівників або категорії працівників, які підпадали під підвищену кратність; терміни дії цієї кратності; порядок нарахування тощо).
Положення про преміювання, чинне на підприємстві у 1987 році.
Накази, зміни або додатки, які підтверджують внесення змін до положення про преміювання працівників, залучених до робіт у зоні відчуження.
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Враховуючи вищезазначене, надати копію розрахунку пенсії ОСОБА_1 , станом на 01 січня 2026 року, із застосуванням показника середньомісячного заробітку у розмірі 119913,39 грн. не убачається можливим.».
Відповідно до довідки Закритого акціонерного товариства «Управління механізації» від 23 вересня 1986 року №377 ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата за період роботи з 14 липня 1986 року по 27 липня 1986 року по місцю роботи «Управління механізації ТСО «МС» на посаді водія тягача з посадовим окладом (година тарифна ставка) 0,90 карб. у сумі 1025,08 руб. Годинна тарифна ставка 1,02 руб кратність 2 (зона небезпеки І) та кратність 4 (зона небезпеки ІІІ).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами) (далі – Закон №796-XII) цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до частини першої статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Як встановлено судом вище, позивачу з 31 серпня 1999 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України №796-XII.
Тобто, відповідачем не заперечується, що з 31 серпня 1999 року по теперішній час позивачу нараховується та виплачується пенсія у відповідності зі статтею 54 Закону України №796-XII.
Вирішуючи питання наявності правових підстав для обмеження розміру пенсійної виплати позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, суд враховує наступне.
Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи № 3668-VІ, який набрав чинності 01 жовтня 2011 року (далі - Закон №3668-VI ).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI (далі – Закон №3668-VI) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Підпунктом 6 пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI внесені зміни до деяких законодавчих актів України зокрема, до статті 67 Закону №796-XII, а саме частину третю цієї статті викладено в новій редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до частини третьої статті 67 Закону №796-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.
20 березня 2024 року Конституційний Суд України прийняв рішення №2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII зі змінами.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024 припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними та втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 20 березня 2024 року.
Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Разом з тим, 20 березня 2024 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-XII зі змінами.
Отже, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні №2-р(II)/2024, відсутні правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність).
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2024 року справа №580/7744/23, від 24 лютого 2025 року справа №580/11667/23.
У зв`язку з викладеним, позивач має право на перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру призначеної пенсії.
Відповідач стверджує, що підстави для здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу без обмеження максимального розміру пенсії відсутні.
Відтак, як встановлено судом вище та в супереч зазначеним положенням законодавства, відповідач з 20 березня 2024 року продовжував здійснювати нарахування та виплату пенсії позивачу без врахування рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024, чим протиправно обмежував розмір пенсії позивача.
Водночас, як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вих.№0500-0202-8/6563 від 26 січня 2026 року позивача повідомлено, що у зв`язку з відсутністю в матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за встановленою формою, до надання довідки та первинних документів, на підставі яких визначено складові заробітку, зазначені в довідці, розмір пенсійної виплати йому обчислено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року згідно з пунктом 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». ОСОБА_1 має право надати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження та первинні документи (за наявності) на підставі яких визначено складові довідки про заробітну плату: 
Табелі обліку робочого часу за відповідний період перебування в зоні відчуження.
Особовий рахунок або інші облікові документи за період роботи у зоні відчуження.
Платіжні або розрахунково-платіжні відомості, які підтверджують фактичні суми нарахувань.
Відомості щодо тарифної ставки у зазначений період.
Документи, що підтверджують застосування кратності оплати праці (внутрішні накази або розпорядження, які визначали: конкретних працівників або категорії працівників, які підпадали під підвищену кратність; терміни дії цієї кратності; порядок нарахування тощо).
Положення про преміювання, чинне на підприємстві у 1987 році.
Накази, зміни або додатки, які підтверджують внесення змін до положення про преміювання працівників, залучених до робіт у зоні відчуження.
Відтак, із вказаного листа вбачається, що відповідач запропонував позивачу надати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, оскільки така довідка відсутня в матеріалах електронної пенсійної справи.
Водночас, відповідачем жодним чином не заперечується, що наявна в матеріалах розглядаємої справи довідка від 23 вересня 1986 року №377, а не від 23 вересня 1996 року №177, як помилково визначає у позові представник позивача, вже надавалась позивачем до органів Пенсійного фонду України та містилась в паперовій справі позивача.
Як встановлено судом вище, відповідно до довідки Закритого акціонерного товариства «Управління механізації» від 23 вересня 1986 року №377 ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата за період роботи з 14 липня 1986 року по 27 липня 1986 року по місцю роботи «Управління механізації ТСО «МС» на посаді водія тягача з посадовим окладом (година тарифна ставка) 0,90 карб. у сумі 1025,08 руб. Годинна тарифна ставка 1,02 руб кратність 2 (зона небезпеки І) та кратність 4 (зона небезпеки ІІІ).
Протилежного відповідачем не доведено та відповідних доказів суду не надано.
У той час, суд наголошує, що факт відсутності довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в матеріалах електронної пенсійної справи, жодним чином не може обмежувати права та охоронювані законом інтереси позивача.
Відтак, у даному випадку, не з вини позивача така довідка була відсутня в його електронній пенсійній справі, що, у свою чергу, стало підставою для обчислення відповідачем пенсії позивача відповідно до вимог чинного законодавства та відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024 у меншому розмірі.
Крім того, згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Статтею 4 Закону України від 17 лютого 2022 року №2073-IX «Про адміністративну процедуру» закріплено принципи адміністративної процедури, серед яких є принцип офіційності.
Відповідно до статті 16 Закону України від 17 лютого 2022 року №2073-IX «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи. Адміністративний орган не може зобов`язувати особу самостійно отримувати документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження, якщо такий обов`язок не визначено законом. Адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу.
З огляду на викладене, з урахуванням принципу офіційності, відповідач у порядку частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV мав повноваження та зобов`язаний був встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення цієї справи.
Крім того, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 64 Закону №1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право, зокрема, отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
Водночас, жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення відповідачем всіх можливих дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб з метою отримання відомостей, необхідних для виконання ним функцій, передбачених зазначеними нормами пенсійного законодавства, останнім суду не наведено та не надано.
Наведена бездіяльність відповідача свідчить про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання, як пенсійне забезпечення особи, що гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.
У даному випадку позивач не може бути позбавлений права на належне пенсійне забезпечення через те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не змогло отримати та перевірити підтверджуючі документи про заробітну плату позивача. Відповідачем не доведено вжиття всіх передбачених законодавством заходів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.
За даних обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення документів щодо відомостей про заробітну плату на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження розміру заробітної плати позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Крім того, частинами четвертою та п`ятою статті 57 Закону №796-XII установлено, що для обчислення пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 цього Закону, стосовно яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, особам, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Порядок визначення заробітної плати (доходу), у тому числі заробітної плати (доходу), передбаченої частиною четвертою цієї статті, для обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами) (далі – Порядок №1210), механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - пенсії), а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи (пункт 2 Порядку №1210).
Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Порядку №1210 у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати (доходу) за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.
Пунктом 9 Порядку №1210 передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за відповідною формулою.
У разі коли особа з інвалідністю із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, стосовно яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа, виявили бажання обчислювати пенсію із заробітної плати (доходу), визначеної (визначеного) з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, такі пенсії обчислюються у порядку, передбаченому цим пунктом, з урахуванням середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, (Кзс), що визначається за іншою формулою.
Пенсії, що обчислені із заробітної плати (доходу), яка визначалася виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до абзаців тринадцятого - п`ятнадцятого цього пункту, перераховуються у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
У разі коли особа звернулася за призначенням пенсії з урахуванням заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, органи Пенсійного фонду України визначають два показники середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, (Кзс): обчислений відповідно до абзаців шостого - дванадцятого цього пункту, а також відповідно до абзаців тринадцятого - шістнадцятого цього пункту, і призначають пенсію з урахуванням вищого середньомісячного коефіцієнта заробітної плати.
Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається: для пенсій по інвалідності - як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи або експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи; для пенсій по втраті годувальника - як співвідношення кількості непрацездатних членів сім`ї до кількості таких членів сім`ї з урахуванням потерпілого (у відсотках) за визначеною формулою, де Ку - кількість непрацездатних членів сім`ї.
Під час визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) у випадках, передбачених цим пунктом, середня заробітна плата (дохід) за рік у відповідному періоді вважається середньомісячною платою робітників та службовців, зайнятих у галузях національної економіки, відповідного року.
Суд зазначає, що з 01 вересня 2025 року, а не з 01 жовтня 2015 року, як помилково вважає представник позивача, відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, тобто, відповідно до частини четвертої статті 57 Закону №796-XII.
Водночас, суд звертає увагу на те, що застосування припису частини четвертої статті 57 Закону №796-XII передбачає висловлення бажанням особи, яка звернулася за пенсією.
Як вбачається з обставин справи, ОСОБА_1 не висловлював бажання на розрахунок його пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
За таких обставин з урахуванням вимог законодавства орган Пенсійного фонду України не мав права самостійно, без отримання бажання пенсіонера, змінювати порядок обчислення пенсії позивачу. Тим більше, що застосування обраного відповідачем способу обчислення пенсії призвело до суттєвого зменшення розміру пенсії позивача.
Такі рішення органу Пенсійного фонду України порушили пенсійні права позивача.
Також, суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.
Отже, на виконання вказаного Рішення Конституційного Суду України пенсія має виплачуватися без обмеження максимальним розміром. Проте, виконання цього Рішення не передбачає перегляд середньомісячного заробітку для розрахунку пенсії.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність перерахунку пенсії позивача саме з 01 вересня 2025 року виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня відповідного року.
Щодо заявлених представником позивача вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо застосування з 22 квітня 2025 року ОСОБА_1 коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року, до призначеної відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії без застосування відповідних коефіцієнтів зменшення пенсії, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд погоджує твердження відповідача відносно того, що по пенсійній справі ОСОБА_1 коефіцієнти, визначені постановою Кабінету Міністрів України 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» не застосовувались.
Протилежно представником позивача не доведено та відповідних доказів суду не надано.
Отже, такий спір не існував між сторонами в межах предмету розгляду в цій справі, та на момент звернення позивача до суду із цим позовом, тому такі вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо дотримання строку звернення до суду із цим позовом, суд зазначає наступне.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, на думку суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків зумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
У Рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, які виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).
Суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Посилання представника позивача на лист відповідача від 22 січня 2026 року не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатися про можливе порушення своїх прав. Такий лист лише фіксує дату початку активних дій щодо з`ясування порядку нарахувань, тоді як виплата перерахованої пенсії була здійснена ще у березні 2024 року, що надає позивачу об`єктивну можливість знати про розмір виплати та її склад.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що положення статті 87 Закону №1788-ХІ та статті 46 Закону №1058-ІV (щодо неможливості обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:
1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;
2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
Врахувавши указане, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена відсутністю активних дій з боку позивачки.
З урахуванням наведеного, у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків, викладених, зокрема, у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі №816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі №640/14865/16-а, від 25 лютого 2021 року у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №816/197/18), від 20 жовтня 2020 року у справі №640/14865/16-а), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду України, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №822/1928/18) та дійшла такого правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Отже, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Крім того, Суд наголошує, що 21 жовтня 2025 року у справі №460/10097/24 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду розглядав питання застосування строку звернення до адміністративного суду.
Суд у цій справі наголосив, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. З огляду на зазначене Судова палата дійшла висновку, що у спорах щодо перерахунку пенсійних виплат застосовується загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений частиною другою статті 122 КАС України.
Суд не вбачає належних правових підстав для відступу від правових позицій, сформульованих Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, щодо тлумачення положень статті 122 КАС України у справах, що стосуються, зокрема, перерахунку пенсій.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом і не зазначив поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом, оскільки позивач міг та повинен був дізнатися про неналежний розмір пенсії ще у березні 2024 року, коли отримав пенсійну виплату за відповідний місяць з обмеженням максимальним розміром пенсії.
Ураховуючи наведене, а також те, що представник позивача звернувся до суду з цим позовом 04 лютого 2026 року, права позивача можуть бути захищені судом лише з 03 серпня 2025 року, тобто, в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, а не з 22 квітня 2025 року, як помилково вважає представник позивача.
Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі №420/19263/24, який є обов`язком для врахування судом.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи, суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Суд вважає за доцільне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 03 серпня 2025 року перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження її максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024, та раніше виплачених сум; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо здійснення з 01 вересня 2025 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня відповідного року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 01 вересня 2025 року перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням відомостей про розмір заробітної плати, визначених у довідці Закритого акціонерного товариства «Управління механізації» від 23 вересня 1986 року №377, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про для задоволення адміністративного позову частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до квитанції ID №2025-8281-7305-1936 від 04 лютого 2026 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 2129,92 грн.
Згідно із частиною першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.
Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов адвоката Підопригори Романа Борисовича в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 03 серпня 2025 року перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження її максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(II)/2024, та раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо здійснення з 01 вересня 2025 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня відповідного року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 01 вересня 2025 року перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням відомостей про розмір заробітної плати, визначених у довідці Закритого акціонерного товариства «Управління механізації» від 23 вересня 1986 року №377, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) грн. 92 коп.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 06 березня 2026 року.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».
У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.С. Молочна