ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/10384/25 пров. № А/857/49367/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Дмитруком В.В. у м. Луцьку у поряку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадженнЯ у справі № 140/10384/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправним і скасування пункту наказу,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача - Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у якому просив визнати протиправним та скасування пункт 1 наказу т.в.о. начальника управління - командира полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» капітана поліції Сергія Морозова від 26.08.2025 №26C «Про застосування дисциплінарного стягнення» в частині застосування до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №3 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд виходив з того, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, прийнято із використанням, зокрема, відомостей, наявних в матеріалах службового розслідування та ґрунтується на самостійних правових підставах. Аналогічного змісту позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) та від 02.10.2018 у справі №9901/454/18. Суд зазначив, що застосування дисциплінарного стягнення здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Під час службового розслідування відповідачем надавалась оцінка діям позивача в контексті дотримання ним присяги поліцейського, виходячи з порушення службової дисципліни та належної організації роботи поліцейського, а також вчинення дій не сумісних з вимогами, які пред`являються до поліцейського, що призвело до приниження авторитету Національної поліції України, тобто скоєння проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язкам. Суд зауважив, що в силу покладених на поліцейського службових обов`язків, він не повинен був допускати вчинків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять протиправний характер. Дії позивача, які стали предметом дослідження під час проведення службового розслідування, свідчать про порушення ним присяги поліцейського, а відтак грубого порушенням службової дисципліни. Суд виснвуав, що призначення та проведення службового розслідування відбувалось відповідачем на підставі Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», а оскаржуваний наказ від 26.08.2025 №26C «Про застосування дисциплінарного стягнення» у частині, що стосується позивача прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 розпочав службу в органах внутрішніх справ у 2003 році на посаді курсанта Волинського училища професійної підготовки працівників міліції Управління МВС України у Волинській області. Служба в Національної поліції з 2015 року по теперішній час. Службу проходив на різних посадах в Управлінні МВС України у Волинській області, у Головному управлінні Національної поліції у Волинській області та у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області.
Впродовж 2023-2024 років виконував бойові (спеціальні) завдання в складі зведених підрозділів ДПОП “ОШБ “Лють” на території Донецької та Харківської областей. 
21.07.2025 до УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” надійшла доповідна записка т. в.о. начальника відділу моніторингу УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” майора поліції Митько Н. О. від 21.07.2025 №19572-2025 про те, що відповідно до Законів України “Про Національну поліцію” та “Про правовий режим воєнного стану”, Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” та від 15.04.2025 №235/2025 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, Положення про Національну поліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877, Положення про Департамент поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, затвердженого наказом Національної поліції України від 31.01.2023 №66 (зі змінами), бойових розпоряджень Головнокомандувача Збройних Сил України від 12.06.2024 №9092.ОКП-КИЇВ та Генерального штабу Збройних Сил України від 13.06.2024 №9169. ОКП-КИЇВ, від 15.06.2024 №9270. ОКП-КИЇВ, наказу Національної поліції України від 15.06.2024 №1652ДСК, наказу ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження”, окремих поліцейських полку УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” відряджено в оперативно-тактичне угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” оперативно-стратегічного угруповання військ “ ІНФОРМАЦІЯ_5 ” з 18.07.2025, зокрема і інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №3 полку капітана поліції ОСОБА_1 
18.07.2025 у період з 10:30 до 11:00, у визначеному місці на території м. Одеса, т. в. о. начальника управління - командира полку УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” капітан поліції ОСОБА_2 довів до поліцейських вимоги наказу ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження”, шляхом усного оголошення його змісту. 
Факт доведення наказу зафіксовано працівниками відділу моніторингу УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” за допомогою портативних реєстраторів.
Позивач зазначає, що від виконання даного наказу не відмовлявся та не критикував його. Однак, у даному наказі не було в повній мірі визначено мету відрядження, строки та інша додаткова інформація, а саме: грошове забезпечення, забезпечення одностроєм, медичне забезпечення, забезпечення озброєнням. Тому, через відсутність можливостей для виконання даного наказу, відповідно до частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, позивач негайно в усній формі повідомив про це т.в.о. начальника управління - командира полку УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” капітана поліції ОСОБА_3 з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу, що зафіксовано працівниками відділу моніторингу УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” за допомогою портативних реєстраторів.
Однак, керівництвом УПОП №2 були проігноровані дані причини та не вжито заходів до подолання перешкод у виконанні мною наказу ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження”. 
Таким чином, для виконання наказу від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження” керівництвом УПОП №2 не було забезпечено належних умов для виконання службових обов`язків позивача, не створено необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського.
У подальшому, дисциплінарною комісією УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” на підставі наказів УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” від 21.07.2025 №307 “Про призначення службового розслідування” та від 04.08.2025 №326 “Про продовження строку проведення службового розслідування” проведено службове розслідування за відомостями викладеними у доповідній записці т.в.о. начальника відділу моніторингу УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” майора поліції Митько Н.О. від 21.07.2025 №19572-2025, щодо можливого порушення дисципліни, у тому числі неналежного виконання службових обов`язків окремими поліцейськими полку УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють”, які відмовились виконати наказ ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження”. 
За результатами службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено, що в діях позивача вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, що виразився в умисному невиконані наказу ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження”. 
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія прийняла рішення у формі висновку від 19.08.2025 №3481/01/59/13-2025вн. 
Під час проведення службового розслідування у позивача працівником відділу моніторингу УПОП №2 було відібрано пояснення по даному факту. 
В поясненні позивач повторно повідомив, що від виконання наказу не відмовлявся та не критикував його, однак виконати наказ відразу не виявилось можливим через відсутність у нього можливостей для його виконання, а саме наявністю суттєвих причин, які перешкоджали виконанню. 
На підставі висновку службового розслідування від 19.08.2025 №3481/01/59/13-2025вн. видано наказ т.в.о. начальника управління - командира полку УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” капітана поліції Сергія Морозова від 26.08.2025 №26C “Про застосування дисциплінарного стягнення”, про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді догани. 
З даним наказом позивача ознайомлено 28.08.2025.
ОСОБА_1 , вважаючи спірний наказ протиправним, звернувся до суду з вимогами про його скасування.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Також спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут) та іншими нормативно-правовими актами.
Так, згідно із пунктами 1 та 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно статті 91 Закону України «Про Національну поліцію», особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: службу у святкові та вихідні дні; службу позмінно; службу з нерівномірним графіком; службу в нічний час.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Частинами 1 та 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (частина третя статті 59 Закону №580-VIII).
Згідно частини першої статті 60 Закону №580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
Згідно З ст.11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч.3 статті 13).
Водночас, відповідно до ч. 1-3 статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Як передбачено частиною першою статті 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку. Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2123-IX, який набрав чинності 01.05.2022, Дисциплінарний статут Національної поліції України, доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».
Так, статтею 26 Дисциплінарного статуту встановлено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження. Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа). Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях. За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Аналіз наведених правових норм надає колегії суддів підстави для висновку, що під час вирішення питання про те, чи є факт порушення службової дисципліни, необхідно встановити вину такої особи, за результатами проведення дисциплінарного провадження, також, необхідно виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку шкоду завдано ним.
Судом першої інстанції також враховано, що відповідно до Посадової інструкції інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №3 полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» зобов`язаний: знати та неухильно дотримуватись положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції; бути вірним Присязі працівника поліції, мужньо і вправно служити українському народові, безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; дотримуватись дисципліни та підтримувати свій морально-психологічний стан, високу психологічну стійкість і готовність до виконання поставлених завдань; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, і невідкладно інформувати про це безпосереднього керівника; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді; постійно працювати над підвищенням свого освітнього та професійного рівнів, бути дисциплінованим, чітко виконувати доручення керівництва, виявляти ініціативу та мотивувати себе на виконання поставлених завдань.
Згідно підпунктів 3, 9 та 10 пункту 1 розділу IV цієї Посадової інструкції інспектор взводу №1 роти №1 батальйону №3 полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» несе відповідальність за: порушення Дисциплінарного статуту Національної поліції України та антикорупційного законодавства; порушення службової дисципліни; умисне невиконання доручень, наказів та розпоряджень керівників, відданих (виданих) у межах наданих їм повноважень та відповідно до закону. 
Відповідно до пункту 1 розділу II Положення про Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » затвердженого наказом Національної поліції України від 31.01.2023 №66 (в редакції наказу НПУ від 16.04.2024 № 403), основним завданням Департаменту є участь у реалізації державної політики у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпечення публічної (громадської) безпеки і порядку, оборони України, виконання завдань територіальної оборони, забезпечення та здійснення заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану, у тому числі шляхом взаємодії з іншими складовими сектору безпеки і оборони України.
Згідно приписів абзаців 1, 2, 20 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
У розглядуваних правовідносинах особливо важливим є те, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався та діє на даний момент.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-Х11 визначено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи. Інші військові формування, утворені відповідно до законів України, та відповідні правоохоронні органи, зокрема: беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони та руху опору, сприяють забезпеченню правового режиму воєнного стану; сприяють Збройним Силам України у виконанні ними завдань, здійснюють їх пріоритетне забезпечення та інші повноваження у сфері оборони України згідно із законодавством.
Частиною першою статті 64 Закону №580 передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.».
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено Законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції га унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
У свою чергу службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).
Судом встановлено, що після отримання наказу ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДCК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження”, виданого т. в. о. начальника ДПОП “ОШБ “Лють” полковником поліції Поліщуком Р. П., Процик А. М. доповів, що зміст зазначеного наказу йому незрозумілий з наступних причин: 
1. У наказі відсутні строки прибуття до місця дислокації та вид транспорту. 
2. Не був у повній мірі забезпечений відповідним одностроєм для виконання бойових (спеціальних) завдань, оскільки більша їх кількість за вказівкою керівництва УПОП № 2 була здана. 
3. У розпорядженні було відсутнє відповідне медичне забезпечення для виконання бойових (спеціальних) завдань. 
4. У наказі відсутні відомості про забезпечення озброєнням для виконання бойових (спеціальних) завдань – вид, назва та його кількість. 
5. Відсутня інформація щодо забезпечення коштами для здійснення витрат на відрядження – добові на проживання і харчування. 
Крім того, ОСОБА_1 доповів про наявність обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання ним завдань та обов`язків поліцейського, визначених посадовими (функціональними) обов`язками, у тому числі під час службового відрядження до районів воєнних (бойових) дій для участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а саме: не проходження підготовки та злагодження у складі батальйону №3 полку УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють”.
Згідно пункту 1 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішній справ України від 02.08.2017 №672 (далі - Інструкція), при направленні поліцейського в службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу (підрозділу) поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступником відповідно до розподілу обов`язків (функціональних обов`язків). У наказі зазначаються пункт призначення (місто або міста призначення, інші населені пункти), найменування органу (підрозділу) поліції, органу військового управління, куди відряджається поліцейський, строк та мета відрядження. У разі направлення поліцейських для проведення оперативно-розшукових заходів, залучення до складу органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), у наказі можуть не зазначатися пункт призначення, найменування органу (підрозділу) поліції, куди відряджається поліцейський.
Згідно пункту 4 розділу ІІ Інструкції, строк службового відрядження поліцейських, які в особливий період направляються в межах України в райони воєнних (бойових) дій для участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а також здійснення заходів із забезпечення правопорядку на окупованих територіях та на державному кордоні, не повинен перевищувати період здійснення таких заходів.
Згідно пункту 1 розділу ІІІ Інструкції орган (підрозділ) поліції, що відряджає поліцейського, зобов`язаний ознайомити його з кошторисом витрат на відрядження, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, а також забезпечити його коштами для здійснення витрат на відрядження за умови наявності кошторисних призначень на відповідні цілі, оригіналів документів, які є підставою для відрядження, та відсутності заборгованості за раніше виданими авансами. Аванс відрядженому поліцейському може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на поточний рахунок працівника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток.
Таким чином, згідно з вимогами пункту 1 розділу ІІ Інструкції у наказі, підписаному керівником органу (підрозділу) поліції або особою, яка виконує його обов`язки, не передбачено зазначення завдань (функцій) поліцейських, які вибувають у службове відрядження, а також не передбачено зазначення інформації щодо забезпечення поліцейських предметами однострою та іншим службовим майном.
Основні завдання і обов`язки поліцейського УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” визначені Законом України “Про Національну поліцію”, Дисциплінарним статутом, Положенням про ДПОП “ОШБ “Лють”, затвердженим наказом Національної поліції України від 31.01.2023 (зі змінами), положенням про УПОП №ДПОП “ОШБ “Лють”, затвердженим наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 13.03.2025 №354, а також посадовою інструкцією.
Водночас, пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції передбачено обов`язок органу (підрозділу) поліції, що відряджає поліцейського, ознайомити його з кошторисом витрат на відрядження а також забезпечити його коштами для здійснення витрат на відрядження за певних умов.
У витязі з наказу ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження” міститься інформація про дату початку службового відрядження - 18.07.2025, найменування органу військового управління до якого відряджаються поліцейські - оперативно-тактичне угруповання “Луганськ” оперативно-стратегічного угруповання військ “ ІНФОРМАЦІЯ_5 ”, мету відрядження - здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії проти України в порядку взаємодії підрозділів поліції зі Збройними Силами України, однак відсутня інформація про кінцевий строк службового відрядження, а також про забезпечення коштами для здійснення витрат на відрядження.
Суд зауважує, що згідно з вимогами пункту 4 розділу ІІ Інструкції строк службового відрядження поліцейських, які в особливий період направляються в межах України в райони воєнних (бойових) дій для участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації не повинен перевищувати період здійснення таких заходів.
Таким чином, строк службового відрядження поліцейських, які в особливий період направляються в межах України в райони воєнних (бойових) дій для участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації не повинен перевищувати строку дії воєнного стану в Україні.
Згідно з вимогами пункту 5 розділу III Інструкції, витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №98 та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1988 №59, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.03.1988 за №218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 №362), та вимог цієї Інструкції.
Таким чином, наказ ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження” відповідає вимогам Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішній справ України від 02.08.2017 №672.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування під час проведення службового розслідування, з метою своєчасної, повної та об`єктивної перевірки обставин можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють», дисциплінарною комісією направлені запити до:
1) відділу кадрового забезпечення УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» від 22.07.2025 №19704-2025 та від 25.07.2025 №20022-2025;
2) батальйону №3 полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» від 22.07.2025 №19706- 2025;
3) відділу тактико-спеціальної підготовки УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» від 22.07.2025 №19712-2025;
4) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.07.2025 №10216-2025;
5) відділу логістики УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» від 25.07.2025 №20038-2025;
6) КНП «МКЛ №10» ОМР від 31.07.2025 №3137/59/13-2025;
7) ТОВ «МЕДИЧНИЙ ДІМ «ОДРЕКС» від 31.07.2025 №3136/59/13-2025.
У листі відділу тактико-спеціальної підготовки УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” від 23.07.2025 №9309-2025, наданого на лист дисциплінарної комісії від 22.07.2025 №19712-2025, міститься інформація про те, що ОСОБА_1 проходив тритижневу підготовку відповідно до Програми навчальних зборів для підготовки поліцейських ДПОП “ОШБ “Лють”, які залучаються до виконання бойових (спеціальних) завдань під час дії воєнного стану, затвердженою Головою Національної поліції України від 14.02.2023, у м. Одеса за видами підготовки - бойова, вогнева та медична допомога, за участі інструкторів Департаменту корпусу оперативно-раптової дії. 
Також, до проходження заходів із відновлення боєздатності, реорганізації, за наявною інформацією, залучався ОСОБА_1 , у період з 17.03.2025 по 15.05.2025, але не пройшов підготовку через те, що знаходився в нарядах.
Так, на виконання наказу ДПОП “ОШБ “Лють” від 14.03.2025 №361 “Про організацію та проведення заходів із відновлення особового складу УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють”, т. в. о. начальника управління - командира полку УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” капітаном поліції Морозовим С. Ю. видано наказ від 17.03.2025 №112, на підставі якого особовий склад УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” проходив заходи з відновлення боєздатності, реорганізації, у період з 17.03.2025 до 15.05.2025, з метою забезпечення готовності до виконання бойових (спеціальних) завдань.
Таким чином, ОСОБА_1 не пройшов заходи з відновлення боєздатності, реорганізації, у період з 17.03.2025 до 15.05.2025, у складі батальйону №3 полку УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють”. 
Водночас, суд зауважує, що ОСОБА_1 проходив тритижневу підготовку відповідно до Програми навчальних зборів для підготовки поліцейських ДПОП “ОШБ “Лють”, які залучаються до виконання бойових (спеціальних) завдань під час дії воєнного стану, затвердженою Головою Національної поліції України від 14.02.2023, у м. Одеса за видами підготовки - бойова, вогнева та медична допомога, за участі інструкторів Департаменту корпусу оперативно-раптової дії, а також залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань у районах воєнних (бойових) у складі зведених підрозділів ДПОП “ОШБ “Лють”.
Щодо дати висновку службового розслідування, суд зазначає, що з матеріалів справи встановлено дату висновку службового розслідування - 19.08.2025. Зазначення відповідачем у описові частині наказу від 26.08.2025 №260 дату і номер “від 28.01.2025 №556/01/59/13-2025вн” є помилковим, однак жодним чином дана обставина не впливає на розгляд даної адміністративної справи.
Разом з тим, у довідці відділу логістики УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють” від 28.07.2025 №20300-2025, наданій лист дисциплінарної комісії від 25.07.2025 №20038-2025, зазначено про те, що станом на 18.07.2025, ОСОБА_1 забезпечений наступним одностроєм та товарно-матеріальними цінностями: костюм (куртка, брюки) утеплений в колористиці “камуфляж”, костюм (куртка, брюки) спеціальний в колористиці “камуфляж”, костюм (сорочка, брюки) спеціальний в колористиці “камуфляж”, плащ-накидка, рукавички штурмові, рукавички флісові, черевики з високими берцями коричневого кольору, черевики демісезонні коричневого кольору, рюкзак тактичний. Індивідуальне майно не рахується (здано в повному обсязі).
Інформація щодо втрати (знищення) чи пошкодження вищевказаних товарно-матеріальних цінностей, інвентарного майна та однострою, з яким ОСОБА_1 виконував бойові (спеціальні) завдання, до відділу логістики надходила, а саме:
1) ЄO №656 від 22.01.2024 - знищено костюм (сорочка, брюки) спеціальний в колористиці “камуфляж”;
2) ЄО №59131 від 16.10.2024 - знищено костюм (куртка, брюки) утеплений в колористиці “камуфляж”.
У копії арматурної картки №3965 ОСОБА_1 , що надана відділом логістики УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють”, зафіксований факт додаткової видачі предметів однострою, замість знищених, а саме: у травні 2025 року видано костюм (сорочка, брюки) спеціальний в колористиці “камуфляж”; у листопаді 2025 року видано костюм (куртка, брюки) утеплений в колористиці “камуфляж”.
Таким чином, судом не встановлено факту неналежного забезпечення ОСОБА_1 предметами однострою та іншим службовим майном, оскільки останній забезпечений предметами однострою, а отримане індивідуальне майно у повному обсязі повернуто ним до УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють”, за власним бажанням.
Суд зазначає, що ОСОБА_1 не інформував його виконуючого обов`язки командира про необхідність забезпечення форменим одягом та іншим службовим майном. Про вказаний факт виконуючий обов`язки командира дізнався лише під час доведення наказу.
Також керівництву було відомо, що ОСОБА_1 неодноразово подавав рапорти про надання дозволу на переведення для подальшого проходження служби до територіального підрозділу Національної поліції України, які були погоджені керівництвом. У зв`язку із запланованим переведенням, ОСОБА_1 на постійній основі залучався до несення служби в добових нарядах по охороні об`єктів УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють”, тому не приймав участі у заходах відновлення, реорганізації у складі батальйону №3 полку УПОП №2 ДПОП “ОШБ “Лють”, які тривали у період з 17.03.2025 до 15.05.2025.
Після оголошення наказу від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження”, що зазначені поліцейські поставили письмову відмітку з особистим підписом про ознайомлення з його вимогами на останньому аркуші витягу з наказу ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження”.
Таким чином, у зв`язку з вищевикладеними обставинами, поліцейські і зокрема ОСОБА_1 , не виконали наказ ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229 ДСК “Про відрядження поліцейських”, у зв`язку із наявністю вище зазначеними обставин.
Досліджуючи, чи прийнято відповідачем оскаржуваний наказ у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановленим Конституцією та законами України, суд зазначає, що у спірних правовідносинах службове розслідування призначене за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками поліції, в тому числі і ОСОБА_1 .
Звертаючись до практики Верховного Суду слід врахувати, що згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 07.12.2021 у справі №120/278/20-а з подібними правовідносинами, повноваження стосовно оцінки обставин, встановлених службовим розслідуванням, надання оцінки критеріям, які враховуються при обранні виду стягнення, тяжкості проступку та заподіяній шкоді, ставленню порушника до службових обов`язків, визнанню особою своєї вини в ході службового розслідування, рівень її кваліфікації тощо, є виключними повноваженнями відповідної посадової особи, у даному випадку начальника ДПОП ОШБ «Лють», оскільки результатом реалізації таких повноважень є обрання одного з можливих видів дисциплінарних стягнень.
Так, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, прийнято із використанням, зокрема, відомостей, наявних в матеріалах службового розслідування та ґрунтується на самостійних правових підставах.
Аналогічного змісту підхід викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) та від 02.10.2018 у справі №9901/454/18.
Згідно висновків службового розслідування, ОСОБА_1 , не виконав наказ ДПОП “ОШБ “Лють” від 18.07.2025 №229ДСК “Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження” та не вибув у службове відрядження до оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” оперативно-стратегічного угруповання військ “ ІНФОРМАЦІЯ_5 ”, із 18.07.2025.
У діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні наказу ДПОП «ОШБ «Лють» від 18.07.2025 №229ДСК «Про відрядження поліцейських та припинення їх відрядження».
При цьому, належних доказів, які б спростовували окреслені висновки службового розслідування, позивачем до суду не надано.
Відповідно до частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту, дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції.
При цьому із змісту статті 29 Дисциплінарного статуту слідує, що її положення застосовуються у сукупності з іншими нормами, які визначають загальні критерії та підходи до застосування дисциплінарної відповідальності, а саме з урахуванням положень статі 19 цього статуту, яка регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень.
Оскільки за Дисциплінарним статутом підставою притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є саме вчинення ним дисциплінарного проступку, частина восьма статті 19 Статуту визначає, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Тут, насамперед, варто мати на увазі, що обираючи той чи інший вид стягнення у порядку, запропонованому законодавцем, від незначного зауваження до найсуворішого звільнення зі служби, керівник, ураховуючи характер відповідного проступку, застосовує саме той вид дисциплінарного стягнення, який відповідає суті цього проступку і є йому співмірним.
Водночас, застосування частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту виключно у поєднанні зі статтею 13, якою визначено перелік видів дисциплінарних стягнень та послідовність їх застосування, виключало б з процедури визначення виду стягнення такого визначального елементу як оцінка характеру самого проступку внаслідок однакового підходу до оцінки різних за ступенем тяжкості проступків та, відповідно, результату обрання виду відповідальності виключно в порядку послідовності.
У справах №420/14443/22 та №260/5566/22, аналізуючи положення частин першої, другої статті 29 Дисциплінарного статуту, Верховний Суд дійшов висновку, що вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою. Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.
Верховний Суд зауважив на тому, що повноваження керівника стосовно обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.
Застосування дисциплінарного стягнення здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Як уже зазначалось судом, позивач прийняв присягу працівника поліції та добровільно взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і які він повинен дотримуватися.
Верховним Судом у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16 визначено, що порушення присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Підставою для застосування стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходу за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
У розглядуваній справі встановлено, що під час службового розслідування відповідачем надавалась оцінка діям позивача в контексті дотримання ним присяги поліцейського, виходячи з порушення службової дисципліни та належної організації роботи поліцейського, а також вчиненні дій не сумісних з вимогами, які пред`являються до поліцейського та призвели до приниження авторитету Національної поліції України, тобто скоєнні проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язкам.
Суд вважає слушними доводи відповідача щодо того, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством, має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту. Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.
Натомість, вчинені позивачем дії свідчать про відсутність високої свідомості, недотримання законодавства та призводить до приниження авторитету поліції. Такі дії не можна вважати гідними посади поліцейського та особисті дані не можна вважати такими, що сприяють посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, оскільки поліцейські власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись. На думку суду, дії позивача, які стали предметом дослідження під час проведення службового розслідування, свідчать про порушення ним присяги поліцейського, а відтак грубого порушенням службової дисципліни.
Слід також зазначити, щ згідно з практикою ЄСПЛ не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі X. v. Austria про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85).
Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі Ringvold v. Norway, заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Аналогічний правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 №120/8381/20-а, від 25.06.2020 у справі №2240/2329/18, від 29.10.2018 у справі №826/17433/16, від 03.04.2019 у справі №816/1218/16, від 20.03.2019 у справі №804/676/18, від 07.08.2019 у справі №540/2057/18, від 16.08.2019 у справі №804/2146/18, від 22.11.2019 у справі №826/6107/18, від 22.01.2020 у справі №160/1750/19, від 25.06.2020 у справі №2240/2329/18.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що призначення та проведення службового розслідування відбувалось відповідачем на підставі Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», а оскаржуваний наказ відповідача прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені діючим законодавством, а тому відсутні правові підстави для його скасування.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом апеляційної інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі №140/10384/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк