ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2026 р. справа № 300/8503/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) 24.11.2025 звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач , ГУ ПФУ у Львівській області, орган пенсійного фонду), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – третя особа, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просить:
- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.10.2025 року №092850029918 про відмову в переведенні ОСОБА_1 , з пенсії за віком відповідно до Закону Украйни "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 30.09.2025 року, а саме перевести на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону Украйни "Про державну службу" з врахуванням до стажу державної служби періодів з 15.07.1993 по 03.06.1996, з 05.06.1996 по 22.04.2003, з 26.11.2010 по 03.01.2017, з 04.01.2017 по 26.11.2020 та з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 31.12.2023 року від 18.09.2025 року №Г/274 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) від 18.09.2025 року №Г/274, виданих Витвицькою сільською радою територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Після її звернення із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про державне службу”, надавши відповідні документи, включно із довідкою Витвицької сільської ради про складові заробітної плати від 18.09.2025 року №Г/274 та довідкою про інші складові заробітної плати для призначення пенсії від 18.09.2025 року №Г/274, відповідачем прийнято рішення за №092850029918 від 08.10.2025 про відмову в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та перерахунку пенсії відповідно до вказаних довідок, оскільки позивач працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, які відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ не враховуються до стажу державної служби та, відповідно, позивач не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ. Позивач вважає таке рішення пенсійного органу неправомірним, оскільки стаж її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування становить більше 20 років, при цьому посади, які ОСОБА_1 обіймала за час роботи в органах місцевого самоврядування, відносяться до посад, визначених Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування” та, як наслідок, такі зараховуються до стажу державної служби. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.24-26). 
Пунктом 7 цієї ухвали витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області належним чином засвідчену копію рішення про відмову від 08.10.2025 року №092850029918 та вичерпний обсяг доказів, які слугували підставою для його прийняття.
Пунктом 8 цієї ухвали витребувано у Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області належним чином оформлені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та копії всіх документів, з якими позивач зверталася для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону Украйни "Про державну службу".
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який отримано судом 11.12.2025 за №1300-5803-8/166362 від 09.12.2025 (а.с.30-34). У вказаному відзиві представник заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідно до пунктів 10 і 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України або які станом на 01.05.2016 мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Коло осіб з числа державних службовців, на яких поширюється дія Закону №889, визначено статтею 3 Закону №889, де відсутні посадові особи органів місцевого самоврядування. Так, розглянувши документи, які були надані ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, органом пенсійного фонду встановлено, що на дату звільнення (26.11.2020) заявниця працювала на посаді, яка відноситься до посад осіб місцевого самоврядування, а не на посаді, віднесеній до категорії державних службовців, позаяк, довідка від 18.09.2025 року №Г/274 видана їй безпідставно. На переконання відповідача, рішення про відмову прийнято правомірно, просила суд, у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.
Далі, третя особа скерувала пояснення по справі разом із витребуваними доказами, які отримано судом 13.02.2026 за №0900-0903-8/7360 від 12.02.2026 в якому, проти задоволення позовних вимог позивача заперечила та просила відмовити в повному обсязі, з огляду на таке. Позивач просить зрахувати до стажу державної служби період з 15.07.1993 по 03.06.1996 - робота в Слобідсько-Болехівській сільській раді, інженер — землевпорядник (згідно із записами трудової книжки № НОМЕР_1 від 15.05.1984) - не може бути враховано до стажу державної служби, оскільки, в трудовій книжці немає інформації про присвоєння рангу державного службовця та присяги; з 05.06.1996 по 22.04.2003 - робота у відділі земельних ресурсів Долинської районної державної адміністрації - враховується до стажу державної служби (записи у трудовій книжці №№10, 11, 13 містять інформацію про присвоєння рангів державного службовця та прийняття присяги); з 26.11.2010 по 26.11.2020 - обрана сільським головою Станковецької сільської ради. Вказала, що час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723 до 4 липня 2001 року, тобто, по дату набуття чинності Законом України „Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III. Крім цього, представник третьої особи звернула увагу суду на те, що позивачка звільнена з посади особи місцевого самоврядування, відтак, при розрахунку пенсії державного службовця зі складових заробітної плати, з яких вона не сплачувала страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суперечить нормам частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та відповідно до Рішення Калуського об`єднаного управління ПФУ за №092850029918 від 01.07.2025 з 22.05.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (а.с.84).
Позивач 30.09.2025 звернулася до територіального органу пенсійного фонду із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, долучивши до заяви, зокрема, довідку Витвицької сільської ради від 18.09.2025 року №Г/274 та довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії від 18.09.2025 року №Г/274.
Органом, який розглядав подану заяву, за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
За результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 08.10.2025 прийнято рішення за №092850029918 про відмову у здійсненні переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, у зв`язку з тим, що за даними трудової книжки, що знаходиться в матеріалах електронної пенсійної справи, ОСОБА_1 з 26.11.2010 по 26.11.2020 обрана сільським головою Станковецької сільської ради та їй присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування, 28.12.2012 присвоєно 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування, 12.11.2015 присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування. Також, зазначено, що оскільки, станом на 01.05.2016 позивач обіймала посади в органах місцевого самоврядування з присвоєнням рангу посадової особи місцевого самоврядування, то у неї відсутні 20 років стажу на посадах віднесених до відповідної категорії посад державної служби та станом на 01.05.2016 не обіймала посаду державного службовця (а.с.16, 17).
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частин 1, 2 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ. 
Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Згідно із статтею 1 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування” (далі – Закон №2493-III), служба в органах місцевого самоврядування – це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Положення статей 2, 3 Закону №2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Відповідно до частини 7 статті 21 Закону №2493-III (в редакції, чинній станом на 01.05.2016), пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Питання пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 врегульовувалося Законом України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-XII (далі – Закон №3723-ХІІ).
Водночас, з 01.05.2016 набрав чинності Закон України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон №889-VІІІ), відповідно до статті 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статті 25 Закону України “Про державну службу” та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ визначає, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Статтею 37 Закону №3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.01.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18).
Враховуючи вищенаведене, можна зробити висновок, що після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а.
Пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII, визначено, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування”.
Таким чином, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування”, слід враховувати до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” №889-VIII від 10.12.2015.
У свою чергу, відповідно до пункту 8 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Таким чином, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі – Порядок №283).

Відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" №2493-III від 07.06.2001 в органах місцевого самоврядування встановлюються категорії посад, зокрема:
четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад;
п`ята категорія - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 “Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців” затверджений Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців.
Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування”.
Отже, як Порядок №283, так і чинний Порядок №229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.
Судом з`ясовано, що згідно із копією трудової книжки НОМЕР_2 від 15.05.1984 (а.с.11-14) містяться записи про роботу ОСОБА_1 , зокрема:
- 15.07.1993 прийнята на посаду інженера-землевпорядника Слобідсько-Болехівської сільської ради (запис №7);
- 03.06.1996 звільнена по переводу в Долинський районний відділ земельних ресурсів (Розпорядження №14 від 03.06.1996); 
- 05.06.1996 призначена на посаду спеціаліста земельних ресурсів з 15 рангом державного службовця (Наказ №5-к від 05.06.1996); 
- присяга державного службовця прийнята 05.06.1996;
- 01.11.1999 присвоєно 14 ранг державного службовця (Наказ №91-к від 01.01.1999);
- 02.01.2001 переведено на посаду спеціаліста ІІ категорії по обслуговуванню Слобідсько-Болехівської сільської ради (Наказ №02-к від 02.01.2001);
- 02.01.2002 призначено 13 ранг державного службовця (Наказ №01-к від 01.01.2002);
- 22.04.2003 звільнена з роботи відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із реорганізацією відділу (Наказ №18 від 22.04.2003);
- 26.11.2010 обрана сільським головою. Присяга посадової особи місцевого самоврядування складена (рішення сесії сільської ради №1-1 від 26.11.2010);
- присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування (№7-1/2010 від 26.11.2010);
- 28.12.2012 присвоєно 8 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування (рішення сесії №196-12/20к від 12.12.2012);
- 12.11.2015 повторно обрана сільським головою (рішення сесії сільської ради №1-1/2015;
- присвоєно 7 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування (№7-1/2015 від 12.11.2015);
- 03.01.2017 повноваження Станківецького сільського голови завершилися частина 2 статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» (ОТГ 7 скликання від 03.01.2017 №2-1/2017);
- 04.01.2017 покладено виконання обов`язків старости (рішення Витвицької сільської ради ОТГ 7 скликання від 03.01.2017 №6-1/2017;
- 26.11.2020 звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 36 КЗпП України (Розпорядження №78 від 24.11.2020).
Отже, судом встановлено, що позивач впродовж спірних періодів, зокрема: з 15.07.1993 по 03.06.1996, з 05.06.1996 по 22.04.2003, з 26.11.2010 по 03.01.2017 та з 04.01.2017 по 26.11.2020 працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, тобто посадах, які входять до переліку посад, прирівняних до державної служби, а тому вказані періоди мали бути зараховані до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу”.
Суд звертає увагу, що пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України “Про державну службу” поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України “Про державну службу” №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України “Про державну службу” №889-VIII та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування” зараховується до стажу державної служби.
З огляду на викладене, суд констатує про безпідставність доводів пенсійного органу про те, що період роботи ОСОБА_1 з 15.07.1993 по 03.06.1996, з 05.06.1996 по 22.04.2003, з 26.11.2010 по 03.01.2017 та з 04.01.2017 по 26.11.2020 не може бути зарахований як стаж державної служби, що дає право на призначення пенсії державного службовця.
Також, суд звертає увагу відповідача, що рішенням від 08.10.2025 №092850029918 ним не надано оцінку щодо підстав не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 15.07.1993 по 03.06.1996, з 05.06.1996 по 22.04.2003, а лише щодо перебування з 26.11.2010 по 03.01.2017 та з 04.01.2017 по 26.11.2020 на посаді сільського голови та в.о. старости ОТГ.
При цьому, суд зауважує, що стаж державної служби станом на 01.05.2016 у позивача складає більше необхідних 10 років, а тому ОСОБА_1 має право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Таким чином, рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 08.10.2025 №092850029918 про відмову ОСОБА_1 у переведенні із пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд також звертає увагу, що в Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі – Порядок №622) визначено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 4 Порядку №622).
Правовідносини щодо обчислення пенсії після звільнення з посади державної служби регулюються Порядком призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, до якого внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №469 Про внесення зміни до порядку призначення пенсій деяким категорія осіб (чинні з 01.01.2020).
Згідно з пунктом 3-1 Порядку №622 (зі змінами) державні службовці, які на день набрання чинності Законом України № 889-VIII займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу», мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.
Відповідно до частини першої статті 66 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України “Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування” нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Згідно із статтею 41 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з пунктом 5 Порядку №622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 затверджено форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).
Довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10.12.2015 №889-VIII “Про державну службу” пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII “Про державну службу” та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця (пункт 5 Порядку №622).
З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач разом із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” долучила до заяви довідку, видану Витвицькою сільською радою від 18.09.2025 року №Г/274 (а.с.19) та довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії від 18.09.2025 року №Г/274 (а.с.20,21).
Вказані довідки відповідають формі довідки, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, а тому вони повинні враховуватися при розрахунку розміру пенсії позивача.
Такий висновок суду узгоджується з положеннями пункту 1 частини 1 статті 41 Закону №1058-ІV, відповідно до яких до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Так, умови, за яких пенсійний орган відмовляє у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
На переконання суду, за наявності формальних підстав для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в її право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
Так, Верховним Судом у справі №580/1617/19 від 23.01.2020 зазначено, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Проаналізувавши спірне рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 08.10.2025 №092850029918, а також дослідивши всі фактичні обставини справи, суд зазначає, що станом на 01.05.2016 стаж роботи позивача становить більше необхідних 10 років.
Суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із відповідною заявою та необхідними документами - 30.09.2025, у зв`язку із цим, позивача слід перевести на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” з дати звернення із відповідною заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про переведення на інший вид пенсії, а саме з 30.09.2025.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку пенсійний орган не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Наявною в матеріалах справи квитанцією №2.408506043.1 від 19.11.2025 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із даним позовом у розмірі 1 211,20 грн (а.с.1).
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.10.2025 №092850029918 про відмову в переведенні ОСОБА_1 , з пенсії за віком відповідно до Закону Украйни "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., 79016, код ЄДРПОУ – 13814885) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) перерахунок пенсії з 30.09.2025 року, а саме перевести на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону Украйни "Про державну службу" з врахуванням до стажу державної служби періодів з 15.07.1993 по 03.06.1996, з 05.06.1996 по 22.04.2003, з 26.11.2010 по 03.01.2017, з 04.01.2017 по 26.11.2020 та з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 18.09.2025 року №Г/274, виданих Витвицькою сільською радою територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., 79016, код ЄДРПОУ – 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) сплачену суму судового збору, що становить 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, адреса: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., 79016, код ЄДРПОУ – 13814885.

третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ – 20551088.

Суддя   /підпис/ Тимощук О.Л.