КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/1351/2026
справа №363/1515/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», поданою адвокатом Усенком Михайлом Ігоровичем, на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Олійник С.В., дата складення повного судового рішення не зазначена,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У березні 2025 року ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову вказує, що 17 березня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено електронний договір споживчого кредиту №1377547, за яким позикодавець надав кредит у сумі 23 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти відповідно до Графіка платежів протягом 360 днів.
Договір укладено через ІТС Товариства шляхом електронної ідентифікації клієнта відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що прирівнюється до письмової форми правочину. Товариство виконало зобов`язання і перерахувало кредитні кошти на картковий рахунок позичальника.
Позичальник свої обов`язки не виконав, не здійснював передбачені договором платежі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. Зазначає, що згідно статті 625 ЦК України у разі прострочення боржник зобов`язаний повернути суму боргу з урахуванням інфляції та 3% річних.
Станом на день звернення до суду заборгованість становить 159 465 грн, у тому числі: 23 000 грн основний борг; 124 965 грн нараховані проценти; 11 500 грн штраф.
22 жовтня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №22102024, на підставі якого право грошової вимоги за кредитним договором №1377547 перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Відтак ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є належним кредитором і має право вимагати стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 5 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №1377547 від 17 березня 2024 року в розмірі 159 465,00 грн. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судові витрати.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість у розмірі 131 675 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 000,25 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 651,46 гривень.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що первісним кредитором нараховані відповідачу штрафні санкції відповідно до розділу 6 договором позики №1377547 від 17 березня 2024 року за невиконання умов договору у розмірі 11500 грн. Суд вказав, що вказані штрафні санкції нараховані за період з 17 березня 2024 року по 22 жовтня 2024 року, тобто вже після 24 лютого 2022 року, отже суд зазначив, що сума нарахованих відповідачу штрафних санкцій підлягає списанню кредитодавцем на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Суд зробив висновок, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №1377547 від 17 березня 2024 року у розмірі 131 675 грн, з яких 23 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 8675 грн заборгованість за процентами за користування позикою.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням щодо відмови в частині вимог, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що факт укладення між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 17 березня 2024 року кредитного договору №1377547 встановлений і підтверджений матеріалами справи. Договір укладено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора. Кредитні кошти у сумі 23 000 грн були фактично перераховані споживачу. Строк кредитування відповідно до пункту 1.4. кредитного договору становить 360 днів.
За умовами пункту 1.5 договору стандартна процентна ставка становить 2,5% на день, а знижена 1,375% застосовується лише за умови здійснення платежу в перші 30 днів. ОСОБА_1 цієї умови не виконав, тому нарахування процентів за стандартною ставкою є договірним і правомірним. Суд обмежив право позивача на стягнення процентів, неправильно застосувавши принцип диспозитивності, фактично змінивши умови договору, що суперечить статті 627 ЦК України.
Вказує, що наданий розрахунок заборгованості підтверджує розмір боргу, що складається із 23 000 грн тіла кредиту; 124 965 грн процентів; 11 500 грн штрафу.
Суд першої інстанції визнав наданий розрахунок, але безпідставно зменшив суму стягнення, пославшись на пункт 18 Прикінцевих положень ЦК України. Звертає увагу, що кредитний договір укладено 17 березня 2024 року, після внесення Законом № 3498-IX змін до Закону України "Про споживче кредитування", якими скасовано мораторій на нарахування штрафних санкцій під час дії воєнного стану. Тому висновок суду про звільнення відповідача від обов`язку сплати штраф суперечить чинному законодавству. Звертає увагу, що правова норма, якою керувався суд, втратила чинність на дату укладення договору, що не було враховано судом першої інстанції.
Зазначає, що Закон України "Про споживче кредитування" є спеціальним законом, тому саме ним врегульовано спірні правовідносини в частині нарахування штрафу.
Крім того, позичальник не довів наявності обставин, що об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язання, тому положення статті 625 ЦК України застосовуються у загальному порядку, боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував матеріальне право, необґрунтовано зменшив суму стягнення та фактично звільнив відповідача від виконання договірних зобов`язань, що суперечить статті 629 ЦК України.
Мотивуючи наведеним, просить заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Стягнути судові витрати.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.
5. Позиція учасників справи.
В судове засідання учасники справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Із змісту апеляційної скарги убачається, що така ґрунтується на незгоді позивача із рішенням суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог, отже колегія суддів уважає не доцільним надавати оцінку висновкам суду першої інстанції в частині задоволених вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Встановлено, що відповідно до даних договору № 1377547 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 17 березня 2024 року укладено договір про надання споживчого кредиту, розмір кредиту 23 000,00 грн строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 дні.
Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка - 2,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у пункті 1.3. цього договору, а знижена процентна ставка становить 1,375 % в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності товариства, до 16 квітня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів.
Відповідно до пункту 2.1. договору № 1377547 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно пункту 6.4. договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 3 450,00 гривень на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання; та (пункт 6.4.1) у розмірі 253,00 гривень починаючи з 5 дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (пункту 6.4.2) (а.с. 21-24).
Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort" відображає графік погашення кредиту. Так, якщо споживачем будуть виконані умови для отримання зниженої процентної ставки, розмір процентів за вказаний період буде перераховано за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим перший платіж із сплати процентів збільшиться та складе 17 250,00 гривень, а загальна сума розмірів платежів, що зазначені у графіку платежів буде мати наступні значення:
Усього сума платежів за розрахунковий період складе 230 000,00 гривень;
Усього сума процентів за користування кредитом складе 207 000,00 гривень;
Реальна річна процентна ставка складе 90 465,53% річних;
Загальна вартість кредиту складе 230 000,00 гривень (а.с. 25).
З даних розрахунку заборгованості за договором №1377547 від 17 березня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 22 жовтня 2024 року убачається, що заборгованість відповідача становить 159 465 грн, у тому числі: 23 000 грн основний борг; 124 965 грн нараховані проценти; 11 500 грн штраф.
22 жовтня 2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» укладено договір факторингу №22102024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №1377547 від 17 березня 2024 року (а.с. 35-41).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Разом із цим, згідно з вимогами статей 3, 6, 627 ЦК України свобода договору не є абсолютною та обмежується імперативними нормами закону, принципами розумності, справедливості, добросовісності та публічного порядку.
Відповідно до частини 1 статті 654 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині нарахування процентів, колегія суддів зазначає про таке.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 17 березня 2024 року по 22 жовтня 2024 року, згідно з яким заборгованість за процентами становить 124 965 грн.
Суд першої інстанції здійснив перевірку правильності поданого розрахунку, застосувавши формулу 23 000 грн ? 2,5% ? 189 днів, та дійшов висновку, що отриманий результат не відповідає сумі, зазначеній у розрахунку позивача, що свідчить про арифметичну невідповідність і недоведеність заявленого розміру процентів.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладається саме на цю сторону, а суд не зобов`язаний приймати до уваги розрахунок, який є внутрішньо суперечливим, не містить чіткого алгоритму обчислення та не дозволяє перевірити його достовірність.
Колегія суддів зазначає, що скаржник вказує на те, що у зв`язку із невиконанням зобов`язання, нарахування процентів здійснювалось за ставкою 2,5% в день.
Суд першої інстанції провів розрахунок, відповідно до якого розмір процентів становить 108 675,00 гривень (23 000,00 гривень х 2,5% х 189 днів). Стверджуючи про помилковість такого розрахунку, скаржник не навів обґрунтованих аргументів на спростування наведеного судом розрахунку, при цьому судом першої інстанції при проведенні обрахунку не допущено арифметичної помилки.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру заборгованості за процентами є обґрунтованими, логічними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та належній оцінці доказів, відповідно до вимог статей 89, 263 ЦПК України.
Щодо доводів апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції часткової оплати, здійсненої відповідачем 15 квітня 2024 року, колегія суддів вказує про таке.
Згідно даних розрахунку заборгованості, наданого позивачем убачається, що 15 квітня 2024 року відповідачем здійснено платіж на погашення заборгованості у розмірі 960,00 гривень.
При цьому, суд першої інстанції під час проведення розрахунку не враховано вказаний платіж та не зменшено розмір заборгованості, що підлягає стягненню.
У постанові Верховного Суду у справі №183/7850/22 від 31 січня 2024 року вказано: «Касаційний суд вже звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22))».
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що допущена судом першої інстанції помилка щодо неврахування часткової оплати у розмірі 960,00 грн не може бути усунута судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційну скаргу подано виключно позивачем, а відповідач судове рішення в апеляційному порядку не оскаржив.
За таких обставин, відповідно до принципу заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), апеляційний суд позбавлений можливості змінювати судове рішення в частині, яка може призвести до погіршення становища скаржника, навіть за наявності неточності у визначенні розміру заборгованості.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення штрафу, колегія суддів зазначає про таке.
Відмовляючи у стягненні штрафу у розмірі 11 500 грн, суд першої інстанції виходив із положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки нарахування штрафних санкцій здійснено за період з 17 березня 2024 року по 22 жовтня 2024 року, тобто під час дії воєнного стану, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обов`язковість застосування зазначеної імперативної норми закону.
Доводи скаржника про те, що змінами, внесеними Законом № 3498-IX до Закону України «Про споживче кредитування» скасовано заборону на нарахування штрафних санкцій під час дії воєнного стану, не спростовують висновків суду, оскільки положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є нормою прямої дії, мають імперативний характер та підлягають застосуванню незалежно від умов договору.
Крім цього, Закон України "Про споживче кредитування" не скасовує та не змінює дії зазначеної норми ЦК України, а тому не може тлумачитись як такий, що дозволяє нарахування штрафних санкцій, у тому числі штрафу, за невиконання грошового зобов`язання.
Отже, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позовних вимогах в частині стягнення штрафу.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення принципу свободи договору, колегія суддів зазначає про таке.
Посилання скаржника на порушення принципу свободи договору та статті 627 ЦК України є безпідставними, оскільки суд не змінював умови договору, а застосував приписи закону прямої дії.
За установлених обставин, колегія суддів робить висновок, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», поданою адвокатом Усенком Михайлом Ігоровичем, залишити без задоволення.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2025 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова