Справа № 452/4101/24 
Провадження № 1-кп/452/182/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року     м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді  ОСОБА_1 
при секретарі  ОСОБА_2 
з участю прокурора  ОСОБА_3 
обвинуваченого    ОСОБА_4 
захисника-адвоката  ОСОБА_5 

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Самборі Львівської області обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №12024141290000620 від 17.10.2024 року та №12025142290000021 від 07.02.2025 року про обвинувачення 

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України,-

встановив :

Як визнано судом доведеним, ОСОБА_4 , 17 жовтня 2024 року приблизно о 23.00 год. перебуваючи в центрі м.Самбір, поряд з приміщенням ратуші, що за адресою : АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , під час конфлікту, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , наніс останньому долонею лівої руки один удар в ділянку голови з права, в результаті чого ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на бетонне покриття та втратив свідомість. Після цього, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 декілька ударів правою ногою в ділянку голови, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичного експерта : синці на правій щоці, в лівій завушній ділянці, в потиличній ділянці посередині, лінійний перелом виличної кістки зліва із розходженням відламків, важку черепно-мозкову травму у вигляді лінійного перелому скроневої кістки з ліва із переходом на основу черепа, лінійного перелому лобної кістки, травматичного субарахноїдального крововиливу, забій головного мозку, підапоневротичні гематоми лобної та тім`яної ділянок голови посередині, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. 
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними, протиправними діями завдав потерпілому  ОСОБА_6  умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 , 06 лютого 2025 року близько 23.00 год. перебуваючи в приміщенні житлового будинку в АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту із рідним братом ОСОБА_7 , застосувавши до останнього фізичне насильство, як форму домашнього насильства згідно статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», усвідомлюючи протиправний характер та значення своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс декілька ударів кулаком руки по обличчі та голові ОСОБА_7 , а також декілька ударів ногами та дерев`яною палицею по тулубі, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді : садна в лобній ділянці з ліва на межі з волосяною частиною, садна в лобній ділянці з ліва біля скроні, синця в правій орбітальній ділянці, який займає верхню та нижню повіки, три садна в задній поверхні лівого ліктьового суглобу, синця на передній поверхні живота з права, садна в ділянці крила лівої клубної кістки на фоні синця, три садна в поперековій ділянці з ліва, синця на передній поверхні лівого стегна в середній третині, синця на передній поверхні правої гомілки в середній третині, садно на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, ідентичне садно середній третині, синця на тильній поверхні лівої стопи, які згідно висновку експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження. 
Таким чином, ОСОБА_4  своїми умисними, протиправними діями заподіяв потерпілому  ОСОБА_7  легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4  вину у вчиненні інкримінований йому кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі, не заперечував проти обставин встановлених під час досудового розслідування. Суду показав, що 17 жовтня 2024 року біля 23.00 год. біля ратуші у м.Самбір у нього на побутовому ґрунті виник конфлікт із ОСОБА_6 і він наніс останньому долонею лівої руки один удар в ділянку голови з права, в результаті чого ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на бетонне покриття та втратив свідомість. Після цього, він наніс ОСОБА_6 ще декілька ударів правою ногою в ділянку голови та пішов. Про тяжкі тілесні ушкодження, які він завдав потерпілому, дізнався на наступний день. Дуже шкодує що так сталось, кається, розуміє що порушив закон, обіцяв такого більше не вчиняти. Крім того зазначив, що шкоду потерпілому ОСОБА_6 повністю відшкодував і той до нього претензій не має.
Також визнав, що 06 лютого 2025 року близько 23.00 год. в АДРЕСА_1 умисно наніс декілька ударів кулаком руки по обличчі та голові його брату ОСОБА_7 , а також декілька ударів ногами та дерев`яною палицею по тулубі, бо той недобре відгукувався про його дівчину. Внаслідок таких неправомірних дій ним було заподіяно брату легкі тілесні ушкодження. З братом перебуває в неприязних відносинах. Щиро розкаюється у вчиненому, обіцяє що більше так не буде робити, розуміє, що в такий спосіб проблеми не вирішуються. 
Суд вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_4  є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинених кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи повне підтвердження обвинуваченим фактичних обставин вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4  в умисному завданні потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а також в умисному завданні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , а тому кваліфікація його дій за ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України є вірною.
При обранні міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує особу обвинуваченого, який на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, скоїв тяжкий злочин та кримінальний проступок, думку потерпілого ОСОБА_6 , який у письмовому зверненні до суду просив суворо обвинуваченого не карати і не призначати покарання пов`язане з реальним позбавленням волі.
Як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Також суд визнає обставиною, яка пом`якшує відповідальність обвинуваченого, добровільне відшкодування ним потерпілому  ОСОБА_6 завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд враховує вчинення кримінального проступку щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
За таких обставин, суд вважає за можливе обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим- у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням поклавши на нього обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також застосувати до нього обмежувальні заходи, передбачені п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, строком на 2 місяці.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди слід залишити без розгляду за заявою потерпілого.
Арешт на майно, а саме: 
-матерчату кофту чорного кольору буз жодного маркування із нашаруванням речовини бурого кольору та матерчаті штани чорного кольору із маркування «Staff», які належать ОСОБА_6 , накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року;
-матерчату куртку темно-синього кольору у клітинку із маркування «еllesse» із нашарування речовини бурого кольору, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2024 року, 
– у зв`язку з тим, що в його подальшому застосуванні відпала необхідність, суд вважає за доцільне, відповідно до ст. 174 КПК України, скасувати.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив :

ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання :
-за ч.1 ст.121 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі; 
-за ч.1 ст.125 КК України - штраф в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.00 коп. 

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити  ОСОБА_4  остаточне покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Згідно ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_4  від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно ст.76 ч.1 п.1,2 КК України, покласти на  ОСОБА_4  обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Застосувати до  ОСОБА_4  обмежувальні заходи, передбачені п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, строком на 2 місяці, а саме: направити  ОСОБА_4  для проходження програми для кривдників.

Скасувати арешт на майно, а саме на: 
- матерчату кофту чорного кольору буз жодного маркування із нашаруванням речовини бурого кольору та матерчаті штани чорного кольору із маркуванням «Staff», які належать ОСОБА_6 , накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року;
- матерчату куртку темно-синього кольору у клітинку із маркуванням «еllesse» із нашаруванням речовини бурого кольору, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2024 року.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: 
-матерчату кофту чорного кольору буз жодного маркування із нашаруванням речовини бурого кольору, матерчаті штани чорного кольору із маркуванням «Staff», матерчату куртку темно-синього кольору у клітинку із маркуванням «еllesse» із нашаруванням речовини бурого кольору – повернути власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно  ОСОБА_4  – не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку за заявою.

Суддя