ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 932/6275/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Чабаненко С.В., секретар судового засіданні Жмуренко В.В., за участі представника позивача Барабаш Л.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Дніпро від 06.06.2025 року в адміністративній справі №932/6275/25 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, -
В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, в якому просить затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач востаннє прибув на територію України 01.06.2021 з того часу територію України не покидав. Документувався паспортом рф 66 № 0365423, виданим 01.06.2020, терміном дії до 01.06.2025. В`їзд на територію України здійснив на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Втративши підстави для подальшого перебування на території України, відповідач ухилився від виїзду з України.
Позивач зазначає, що відповідач притягався до адміністративної відповідальності за частиною другою ст. 203 КУпАП постановою від 07.06.2024 про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 006296. Також щодо відповідача прийнято рішення від 07.06.2024 № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у строк до 06.07.2024. Проте відповідач не виїхав за межі території України. За фактом порушення міграційного законодавства відповідач постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 007015 від 05.06.2025 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною третьою ст. 203 КУпАП. ГУ ДМСу Дніпропетровській області та прийнято рішення про примусове видворення відповідача з України №1210100100000426 від 05.06.2025.
На думку позивача, існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі і відсутній документ, що дає право на виїзд з території України. У зв`язку з чим, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України просив задовольнити позов.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Дніпро від 06.06.2025 року адміністративний позов задоволено.
Затримано громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, починаючи з дати затримання 05.06.2025, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що він одружений з громадянкою України. Від шлюбу вони мають дитину. Після початку військової агресії та закінчення строку дії посвідки він звертався (в усній формі) до міграційної служби, де йому в усній формі сказали, що його посвідка є чинною до закінчення воєнного стану. Також зазначив, що письмових відповідей немає. Надав лист, який на якого думку підтверджує продовження строку дії посвідки. Крім того, він пояснив, що не виїхав добровільно за межі України, оскільки боявся, що його не пустять назад до дружини та доньки. Офіційно не працює.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.
Представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 , громадянин рф, був документований паспортом рф 66 № 0365423, який виданий 01.06.2020, органом видачі МВС 0854, терміном дії до 01.06.2025 (а.с.7-8), а також посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , орган видачі 1203, термін дії від 17.06.2021 до 06.06.2022 (а.с.12-13).
Відповідач прибув на територію України 01.06.2021 та з того часу територію України не покидав, що підтверджено відсутністю інформації у веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та відмітками у паспорті громадянина рф 66 № (а.с.8, а.с 14).
Поданням Дніпровського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 07.06.2024 № 43/3-3676 повідомлено ГУ ДМС у Дніпропетровській області про порушення міграційного законодавства позивачем (а.с.15)
07.06.2024 за фактом порушення міграційного законодавства службовою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 006305 (а.с.16). У протоколі зазначено, що позивач з 07.06.2022 перевищив встановлений строк перебування більше як на 30 днів, ухилився від виїзду з України, після закінчення відповідного терміну, чим порушив вимоги ч.1, 3, ст. 3, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Постановою від 07.06.2024 серії ПН МДН № 006296 про накладення адміністративного стягнення позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною другою ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 3400 грн (ас. 17-18).
07.06.2024 уповноваженою службовою особою Відділу № 2 ГУ ДМСу Дніпропетровськійобласті відносно позивача прийнято рішення № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у строк до 06.07.2024 (ас. 20-21). 
05.06.2025 уповноваженою службовою особою відділу № 1 у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 007024 (а.с.31). У протоколі зазначено, що ОСОБА_2 з 07.06.2022 перевищив встановлений строк перебування більше як на 30 днів, ухилився від виїзду з України, після закінчення відповідного терміну, чим порушив вимоги ч.1, 3, ст. 3, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 007015 від 05.06.2025 ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною третьою ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн (а.с32).
05.06.2025 об 11 год. 25 хв. згідно з протоколом про адміністративне затримання № МДН 000190 відповідача затримано для встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення (а.с. 29-30).
05.06.2025 ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення № 1210100100000426 про примусове видворення з України ОСОБА_2 (ас. 35).
У громадянина російської федерації ОСОБА_2 відсутні чинні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України. Строк дії паспорта відповідача закінчився 01.06.2025. Відповідач має доньку, про що зазначено у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.27-28), одружений з громадянкою України, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 24-25).
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
За приписами частини 1 статті 26 Закону України № 3773, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України № 3773).
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною одинадцятою статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відповідно до вимог частин 12-13 статті 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Стаття 1 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює гарантії, що стосується вислання іноземців.
За змістом цієї норми іноземець, який законно проживає на території держави, не може бути висланий за її межі інакше ніж на виконання рішення, прийнятого відповідно до закону, і повинен мати можливість: a) наведення доводів проти свого вислання; b) перегляду своєї справи; і c) представлення з цією метою перед компетентним органом або перед особою чи особами, призначеними цим органом. Іноземець може бути висланий ще до того, як він здійснив свої права, передбачені в підпунктах «a», «b» та «c» пункту 1 цієї статті, коли таке вислання є необхідним в інтересах публічного порядку або ґрунтується на міркуваннях національної безпеки.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24 липня 2025 року задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДМС), відділу № 1 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (далі – відділ № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС) про визнання протиправним та скасування рішення від 05 червня 2025 року № 1210100100000426 примусове повернення до країни походження або третьої країни.
Визнано протиправним та скасовано рішення відділу № 1 у місті Дніпрі Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 1210100100000426 від 05.06.2025 про примусове видворення з України іноземця - громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 .
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року, рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24 липня 2025 року набрало законної сили.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24 липня 2025 року встановлено, що 07.06.2024 Відділом №2 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області було прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_2 до країни походження або третьої країни.
05.06.2025 Відділом № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області прийнято рішення про поміщення ОСОБА_2 до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
05.06.2025 року Відділом № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області було прийнято рішення № 1210100100000426 про примусове видворення з України іноземця – громадянина Росії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
23.08.2024 ОСОБА_2 звернувся до Відділу №2 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області з проханням надати йому громадянство України у зв`язку з перебуванням у шлюбі з громадянкою України та народженням доньки та листом від 03.09.2024 йому було відмовлено.
Враховуючи особу позивача, наявність в нього стійких соціальних зв`язків в Україні, його попередню правомірну поведінку в Україні, можливі наслідки для позивача у випадку його повернення до країни походження, враховуючи, що реалізація рішення відповідача про примусове видворення позивача з України призведе до порушення сімейних прав як позивача, так і його малолітньої дочки та дружини – громадян України, а також враховуючи, що судом не встановлено наявності загрози національній безпеці України від позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач, усвідомлюючи, що строк дії посвідки на тимчасове проживання закінчується, звертався до органів ДМС з питання продовження дії тимчасової посвідки та посадові особи управління повідомили його про те, що через введення на території України воєнного стану вирішення питання продовження дії тимчасової посвідки неможливо до змін законодавства.
Отже, встановлені обставини справи не дають підстав для висновку про те, що саме невиконання позивачем як іноземцем, своїх обов`язків, визначених Законом № 3773-VI, призвело до порушення установленого строку перебування на території України.
Навпаки, встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач вчиняв дії щодо продовження строку перебування в Україні шляхом звернення до компетентних органів міграційної служби, але вказане питання не було вирішено з незалежних від позивача причин.
По даній справі підставою для задоволення вимог щодо затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позивачем зазначено перешкоджання відповідачем проведенню процедури видворення, ризик втечі та відсутність документу, що дає право на виїзд з території України.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24 липня 2025 року, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення відділу № 1 у місті Дніпрі Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 1210100100000426 від 05.06.2025 про примусове видворення з України іноземця - громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , то вимоги позивача по даній справі є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права та невірно надав оцінку обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Дніпро від 06.06.2025 року в адміністративній справі №932/6275/25 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м.Дніпро від 06.06.2025 року в адміністративній справі №932/6275/25 скасувати.
У задоволенні позову відмовити.
Вступна та резолютивна частини постанови складені 12 листопада 2025 року, в повному обсязі постанова складена 31 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складання повного тексту постанови.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Сафронова 

суддя С.В. Чабаненко