Справа № 683/326/26
2/683/659/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
в складі:
головуючого - судді Завадської О.П.
при секретарі Поважнюк О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинів Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Віхерко Надія Олексіївна, до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності,

встановив:

В лютому 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Віхерко Н.О., звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вищезазначене домоволодіння належить до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору був ОСОБА_2 , а членом двору була його дружина ОСОБА_3 , а отже домоволодіння є спільною сумісною власністю усіх його членів та кожен з них має рівну частку у цьому будинку (по 1/2 частці). При цьому свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області 15 травня 1991 року на ім`я ОСОБА_2 , як на голову колгоспного двору. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на частку домоволодіння, на яку мала право в порядку спадкування за законом його дружина ОСОБА_3 , котра фактично прийняла спадщину, проте не встигла її оформити.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на ціле домоволодіння, з яких частка належала їй як члену колгоспного двору та частка - як спадкоємцю за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 . Спадщину прийняла та вже частково оформила свої спадкові права за заповітом на інше майно її внучка ОСОБА_1 .
Однак в позасудовому порядку вона не може оформити своє спадкове право власності на дане домоволодіння через його належність до суспільної групи «колгоспний двір», окрім того в правовстановлюючому документі невірно записано ім`я власника « ОСОБА_2 », замість вірного « ОСОБА_2 », тому просить визнати за нею право власності на заявлене нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2026 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Представник позивачки подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просила задовольнити позов, розглянувши справу без участі сторони позивачки.
Представник відповідача направив до суду заяву, де при вирішення справи поклався на розсуд суду і також просив судовий розгляд здійснювати у його відсутність.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.
У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.
Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції від 18 липня 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно ст.549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
В силу ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Хижники Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01 квітня 1994 року Іршиківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області.
Згідно копій матеріалів спадкової справи за №622/1996, заведеної 29 листопада 1996 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що його спадкоємцем була дружина ОСОБА_3 , яка частково оформила свої спадкові права за законом на інше спадкове майно. 
Факт перебування в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим 03 липня 1979 року Іршиківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області. 
Отже, право на спадкову частку колгоспного двору після смерті ОСОБА_2 належала його дружині ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Хижники Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 26 лютого 2009 року Іршиківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області.
За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Савлук Л.І. 17 серпня 2000 року за р. №41, яким все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 . Дублікат даного заповіту виданий секретарем Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Гуменюк Л.В. 13 лютого 2013 року за р. №10. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданої Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 18 серпня 2009 року за №21105547 заповіт та його дублікат є чинними.
Згідно копій матеріалів спадкової справи за №738/2009, заведеної 18 серпня 2009 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , вбачається, що її спадкоємцем за заповітом на все майно є внучка ОСОБА_1 , яка частково оформила свої спадкові права за заповітом на інше спадкове майно 
Отже, право на спадкове домоволодіння належить позивачці, частка якого належала ОСОБА_2 , спадкоємцем якого була дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, проте не встигла оформити спадкових прав, і якій також належала частка домоволодіння, як члену колгоспного двору, спадкоємцем якої за заповітом являється позивачка.
Листом завідувача Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Заворотної Т.В. за №54/02-14 від 14 січня 2026 року відмовлено ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку трансмісії після смерті ОСОБА_2 у зв`язку із належністю спадкового домоволодіння до суспільної групи «колгоспний двір», а також через помилку в написанні імені власника (голови) колгоспного двору. 
За даними виписки з погосподарської книги №2 с. Хижники (1991-1995 рр.) за особовим рахунком № НОМЕР_4 погосподарського обліку (на даний час адреса: АДРЕСА_1 ) станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору являвся ОСОБА_2 та членом колгоспного двору була його дружина ОСОБА_3 (довідка старости Іршиківського старостинського округу виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 12 грудня 2025 року за №23-10/138).
Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» 22 грудня 2025 року, житловий будинок було збудовано у 1967 році.
15 травня 1991 року виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який належить до «колгоспного двору» на ім`я ОСОБА_2 , як голову «колгоспного двору», на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області за №38 від 15 лютого 1991 року. Домоволодіння зареєстроване в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 15 травня 1991 року в реєстрову книгу №1 під реєстровим №88.
Аналогічна інформація міститься в довідці комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» від 24 грудня 2025 року за №4092. 
Згідно до ст.123 ЦК Українського РСР в редакції від 18 липня 1963 року (далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. 
Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.
У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному двору і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.
В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.
Відповідно до роз`ясень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.
Оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_2 (голова двору) та ОСОБА_3 (член двору), тому будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по частці.
Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.
При вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року із введенням в дію Закону України «Про власність», а тому станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належало право власності на частку майна у колгоспному дворі кожному, як його членам, що не втратили право на частку в його майні.
Після смерті ОСОБА_2 його частка в даному домоволодінні в порядку спадкування за законом перейшла дружині ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_3 належне їй домоволодіння ( частка як члену колгоспного двору та спадкова частка після смерті чоловіка ОСОБА_2 ) в порядку спадкування за заповітом перейшло внучці ОСОБА_1 .
Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оскільки позивачка не наполягала на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за нею.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;
відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місцезнаходження: 31100, Хмельницька область, Хмельницький район, Старокостянтинівська ТГ, м. Старокостянтинів, вул. К. Острозького, 41, код ЄДРПОУ 36027760. 

Суддя