ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1613/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Юрко І.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в адміністративній справі №160/1613/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.12.2024 №183950007027 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі періоди роботи у Сумському дитячому тубсанаторії: з 04.11.1987 по 01.11.1990 - на посаді санітарки, з 01.02.1992 по 01.01.1995 - на посаді медсестри, з 02.01.1995 по 04.07.1995 - на посаді інструктора ЛФК відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення із заявою, тобто з 20.12.2024.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково, суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.12.2024 №183950007027 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі періоди роботи у Сумському дитячому тубсанаторії: з 04.11.1987 по 01.11.1990 - на посаді санітарки, з 01.02.1992 по 01.01.1995 - на посаді медсестри, з 02.01.1995 по 04.07.1995 - на посаді інструктора ЛФК відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.12.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні, та зарахованих до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 ;
- в задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовив;
- стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати за подачу позову до суду у розмірі 807 грн 47 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди згідно наданої довідки від 05.12.2024 №91/4, оскільки до заяви про призначення пенсії не надано доручення на право підпису пільгових довідок на Голову комісії з реорганізації, директора КНП СОР «Медичний клінічний центр інфекційний хвороб та дерматології ім. Красовицького», також в наказі №62 від 22.12.1994 щодо атестації робочих місць по Списку - не зазначено. Абзацом 3 п. 21 Порядку Nє 637 передбачено, що справжність підпису особи, яка видала довідку про роботу, засвідчується в установленому порядку. Щодо зобов?язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі періоди роботи у Сумському дитячому тубсанаторії: з 04.11.1987 по 01.11.1990 - на посаді санітарки, з 01.02.1992 по 01.01.1995 - на посаді медсестри, з 02.01.1995 по 04.07.1995 - на посаді інструктора ЛФК відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХII, відповідач зазначає, що статтею 60 Закону №1788 передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров?я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров?я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров?я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Після набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто з 1 січня 2004 року, всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі, у подвійному розмірі обчислюються періоди роботи в зазначених відділеннях тільки для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Як вбачається з розрахунку стажу позивачу спірні періоди зараховано відповідно до наданих документів з урахуванням кратності.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 .
20.12.2024 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
24.12.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення №183950007027 про відмову в призначенні пенсії. В обґрунтування відмови у призначенні пенсії, відповідачем зазначено наступне:
- дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- вік заявника 56 років;
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 20.12.2024;
- страховий стаж становить 35 років 3 місяці 15 днів;
- пільговий стаж за Списком №2 становить 10 років.
В рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
До пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно довідки від 05.12.2024 №91/4, оскільки відсутнє доручення на право підпису пільгових довідок на Голову комісії з реорганізації, директора КНП СОР «Медичний клінічний центр інфекційних хвороб та дерматології ім. Красовицького», також в наказі №62 від 22.12.1994 щодо атестації робочих місць по Списку не зазначено.
В рішенні вказано про відмову у призначенні пенсії за відсутності необхідного стажу, визначеного ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про відмову у призначенні пенсії не містить жодних заперечень щодо правомірності видачі довідки від 05.12.2024 №91/4, якою підтверджено пільговий стаж позивача, а тому дії щодо незарахування до пільгового стажу роботи зазначених періодів є протиправними. Також позивачем додано до позовної заяви накази про затвердження результатів атестації робочих місць від 22.12.1994 №62 та від 20.10.1998 №27-ОД. Судом першої інстанції вказано, що періоди роботи підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача у подвійному розмірі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в подальшому - Закону № 1058) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До набрання чинності Законом № 1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначались Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (в подальшому - Закон № 1788).
Відповідно до ст. 60 Закону № 1788 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Прикінцевими положеннями Закону № 1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п. п. 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судовим розглядом встановлено, що згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 05.08.1985 позивач у спірні періоди, не зараховані відповідачем до пільгового стажу, працювала у Сумському дитячому тубсанаторії з 04.11.1987 по 01.11.1990 на посаді санітарки, з 01.02.1992 по 01.01.1995 на посаді медсестри, з 02.01.1995 по 04.07.1995 на посаді інструктора ЛФК.
На підтвердження пільгового стажу позивачем разом із заявою про призначення пенсії надано довідку Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Регіональний клінічний фтизіопульмонологічний медичний центр» від 05.12.2024 №92/4, якою повідомлено, що ОСОБА_2 дійсно працювала в Сумському дитячому тубсанаторію з 04.11.1987 (наказ № 65 п. 1 від 03.11.1987) на посаді санітарки; 01.11.1990 (наказ №65 п.2 від 31.10.1990) звільнена за власним бажанням; 01.02.1992 (наказ №3 п.2 від 30.01.1992) прийнята на посаду медсестри; 02.01.1995 (наказ №1 п.14 від 02.01.1995) переведена на посаду інструктора ЛФК; 04.07.1995 (наказ №18 п.7 від 01.06.1995) звільнена за власним бажанням. 
Сумський обласний дитячий протитуберкульозний санаторій на підставі рішення п?ятої сесії обласної ради депутатів двадцять п?ятого скликання від 04.03.1999 року та наказу № 222 УОЗ Сумської облдержадміністрації від 22.03.1999 року і п.1 ст. 40 КЗпП України, а також наказу по СОДПТС №5-ОД від 26.03.1999 року ліквідований з 01.06.1999 року (наказ №8-ОД від 01.06.1999 року). 
При ліквідації Сумського обласного дитячого протитуберкульозного санаторію визначений правонаступником КЛПЗ «Сумський обласний протитуберкульозний диспансер» по видачі документів про підтвердження трудового стажу працівникам, видачу пільгових довідок для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, довідок на пенсію за вислугою років, працівникам, які працювали в Сумському обласному дитячому протитуберкульозному санаторію. 
На підставі рішення Сумської обласної ради шостого скликання четвертої сесії від 25.02.2011 КЛПЗ «Сумський обласний протитуберкульозний диспансер» перейменовано в обласний комунальний заклад охорони здоров`я «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер». 
На підставі рішення Сумської обласної ради двадцять шостої сесії сьомого скликання від 22.02.2019 обласний комунальний заклад охорони здоров?я «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» реорганізований шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер». 
На підставі рішення Сумської обласної ради сьомого скликання тридцять першої сесії від 20 грудня 2019 року комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» змінено найменування на комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Регіональний клінічний фтизіопульмонологічний медичний центр».
Також, позивачем надано довідку Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Регіональний клінічний фтизіопульмонологічний медичний центр» від 05.12.2024 №91/4 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній, якою підтверджено пільговий стаж роботи позивача з 04.11.1987 по 01.11.1990 на посаді санітарки, з 01.02.1992 по 01.01.1995 на посаді медсестри, з 02.01.1995 по 04.07.1995 на посаді інструктора ЛФК. Вказано, що позивач працювала повний робочий день, зайнята обслуговуванням хворих на туберкульоз за професією, посадою санітарки, медсестри, інструктора ЛФК, що передбачена Списком №2 розділу ХХІV постанови Кабінету Міністрів СССР №1173 від 22.08.1956, постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, загальна роботи 6 років 5 місяців.
До пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно довідки від 05.12.2024 №91/4, оскільки відсутнє доручення на право підпису пільгових довідок на Голову комісії з реорганізації, директора КНП СОР «Медичний клінічний центр інфекційних хвороб та дерматології ім. Красовицького», також в наказі №62 від 22.12.1994 щодо атестації робочих місць по Списку не зазначено.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для ви значення права на пенсію.
Враховуючи викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення або перерахунку пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.
Відносини з приводу правил та процедур звернення громадян за призначенням пенсії визначені приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1; далі за текстом - Порядок №22-1), п.п.1.1 Розділу І якого визначено форму звернення зацікавленої особи, а нормами Розділу ІІ визначено обсяг матеріалів звернення зацікавленої особи.
Проте, у даному конкретному випадку у межах спірних правовідносин саме такий стан виконання суб`єктом владних повноважень власних процесуальних обов`язків не має жодного юридичного значення, оскільки згідно з ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Також аналогічні вимоги до функціонування пенсійних органів сформульовані у п.п.2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485) де указано, що Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.
З наведеного слідує, що законодавець одночасно, як наділив органи системи ПФУ правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, так і обтяжив обов`язком витребування недостатніх відомостей і документів.
Колегія суддів вважає, що таке тлумачення змісту обов`язку суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах є цілком релевантним правовим висновкам постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та постанови Верховного Суду від 08.02.2021р. у справі № 487/68/17.
Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.
Доказів того, що відповідач таким правом скористався суду не надано.
Відповідачем належними засобами доказування (шляхом отримання відповіді від повноважних органів) не доведено недійсності записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 05.08.1985 та довідки Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Регіональний клінічний фтизіопульмонологічний медичний центр» від 05.12.2024 №92/4 про те, що позивач у спірні періоди, не зараховані відповідачем до пільгового стажу, працювала у Сумському дитячому тубсанаторії з 04.11.1987 по 01.11.1990 на посаді санітарки, з 01.02.1992 по 01.01.1995 на посаді медсестри, з 02.01.1995 по 04.07.1995 на посаді інструктора ЛФК.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (в подальшому - Перелік № 909), до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
Відповідно до примітки 2 Переліку № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Згідно із Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 № 385, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закон № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом. Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2004.
Водночас пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені ст. 60 Закону № 1788-XII, згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Тобто враховуючи найскладніші умови трудової діяльності, що провокують професійне "вигорання" в наведених вище закладах охорони здоров`я, законодавцем передбачено спеціальну преференцію - подвійне зарахування стажу для призначення пенсії під час перебування на посадах медичного працівника в таких закладах.
Колегія суддів враховує, що позивачем надано довідку Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Регіональний клінічний фтизіопульмонологічний медичний центр» від 05.12.2024 №91/4 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній, якою підтверджено пільговий стаж роботи позивача з 04.11.1987 по 01.11.1990 на посаді санітарки, з 01.02.1992 по 01.01.1995 на посаді медсестри, з 02.01.1995 по 04.07.1995 на посаді інструктора ЛФК. Вказано, що позивач працювала повний робочий день, зайнята обслуговуванням хворих на туберкульоз за професією, посадою санітарки, медсестри, інструктора ЛФК, що передбачена Списком №2 розділу ХХІV постанови Кабінету Міністрів СССР №1173 від 22.08.1956, постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, загальна роботи 6 років 5 місяців.
Відтак, спірні періоди позивача підлягають зарахуванню у подвійному розмірі саме до пільгового стажу позивача, як правильно зазначив суд першої інстанції.
Із урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.12.2024 №183950007027 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, та зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи в подвійному розмірі до пільгового стажу позивача, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Відтак, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в адміністративній справі №160/1613/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в адміністративній справі №160/1613/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко