ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2493/26 Справа № 216/8482/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - СКИБА М. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербачов Андрій Петрович, на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року, яка постановлена суддею Скибою М.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості про дату складання повного судового рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ

В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербачов А.П., до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Андрух І.В., про визнання договору дарування частини квартири недійсним. 
В заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербачова А.П., просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №216/6274/23 від 06.03.2025 року, який виданий Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №216/6274/23.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що станом на дату подання позовної заяви Центрально-міським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №79439515 про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 496236,80 грн. та винесена постанова від 29.10.2025 року про розшук майна боржника. На теперішній час ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення отриманого під час захисту Батьківщини, залишився без житла та позбавлений права користування та розпорядження транспортним засобом, що належить йому на праві приватної власності, а саме Тоyоtа Hightlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що необхідний для пересування у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Зазначене суттєво порушує та обмежує побутові потреби позивача. 
Позивач, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа №216/6274/23 виданого 06.03.2025 року Центрально- Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки питання поділу спільного майна оскаржується боржником у судовому порядку, та не вжиття таких заходів приведе до того, що у разі задоволення позовних вимог виконання рішення суду буде утрудненим або неможливим, тобто повернути кошти, які були незаконно стягнуті на підставі документа №216/6274/23 виданого 06.03.2025 року Центрально- Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та арешт транспортного засобу може бути неможливим або ускладненим.
Тому, з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №216/6274/23 від 06.03.2025 року виданого Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 496 236,80 гривень до набрання судовим рішенням законної сили по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Андрух І.В., про визнання договору дарування нерухового майна недійсним. 
Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року, з урахуванням ухвали від 13 лютого 2026 року про виправлення описки, в задоволенні заяви представника позивача адвоката Щербачова А.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербачов А.П., навівши доводи, аналогічні доводам викладеним в заяві про забезпечення позову, просить ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявник вважає вказаний ним спосіб забезпечення позову співмірним із заявленими позовними вимогами, буде достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Щербачова А.П., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви представника позивача адвоката Щербачова А.П., про забезпечення позову, суд першої інстанції, дійшов висновку, що захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник фактично призведе до зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили, а саме рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.03.2025 року у справі №216/6274/23 про стягнення 496 236 грн 80 коп. грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля Toyota Highlander, що є недопустимим та може призвести до порушення прав і законних інтересів особи на користь якої ухвалене таке рішення. Крім того, суд зауважив, що предмет позову, за позивачем у даній справі не стосується транспортного засобу Toyota Highlander і позивачем не наведено підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення у даній справі за позовом про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування, обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Як роз`яснено в п. п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судам слід ураховувати, що, у справах окремих категорій, позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі
№381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У даній справі позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним. 
В заяві про забезпечення позову просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №216/6274/23 від 06.03.2025 року виданого Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 496 236,80 гривень до набрання судовим рішенням законної сили у даній справі. 
Разом з тим, позивачем не наведено обґрунтованих обставин, які свідчать про можливе утруднення виконання рішення суду, у випадку задоволення його позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.
При цьому, суд першої інстанції, обґрунтовано врахував недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили та обов`язкове до виконання. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи заявника, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та без порушення норм процесуального законодавства, яке призвело до постановлення помилкової ухвалу, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербачов Андрій Петрович, залишити без задоволення.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: