ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/25347/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
за участю секретаря судового засідання Перетятько К.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року (суддя Златін С.В.) у справі №160/25347/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

в с т а н о в и В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення – рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 04.09.2024 року: 
№ 1976597-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 6387 грн.
№ 1976601-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 6 919,25 грн.
№ 1976605-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 7 132,15 грн.;
№ 1976648-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 22 074 грн.
№ 1976649-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 23 913,50 грн.
№ 1980039-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 24 649,30 грн.;
скасувати рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області про застосування обтяження у виді податкової застави на рухоме майно та нерухоме майно згідно Акту опису майна від 21.03.2025 року № 547/1987524454/04-36-13-06-17/2.
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями визначені грошові зобов`язання, за період 2021-2023, зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Неправомірність податкових повідомлень-рішень позивач пов`язував з тим, що контролюючим органом визначено податкові зобов`язання без урахування положень п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, яким визначено пільгу по сплаті податку стосовно такого об`єкта оподаткування як споруди, призначенні для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Крім цього, зазначав те, що контролюючим органом не було враховано і пільг, встановлених рішеннями органу місцевого самоврядування, в частині сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року позов задоволено частково:
визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 18.02.2025 року № 0006184-1306-0436;
визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у 
Дніпропетровській області про опис майна у податкову заставу від 18.02.2025 року № 0006184-1306-0436;
зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати обтяження у виді податкової застави на рухоме та нерухоме майно згідно Акту опису майна від 21.03.2025 року № 547/1987524454/04-36-13-06-17/2.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивовано тим, що оскільки позивачем оскаржено податкові повідомлення-рішення в судовому порядку, то грошові зобов`язання, які визначені цими ППР, є неузгодженими, а відтак не існує правових підстав для направленню позивачу податкової вимоги про сплату податкового боргу та прийняття рішення про опис майна в податкову заставу.
Рішення суду. в частині незадоволених позовних вимог, мотивовано таким.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що для цілей застосування положень п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначальним є встановлення таких обставин: власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником; об`єкт нерухомості використовується за призначенням безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Суд зазначив, що у спірному випадку позивачем не доведено, а судом не встановлено того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.
З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування преференцій, передбачених п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пільги, які передбачені рішеннями органу місцевого самоврядування щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не розповсюджуються на позивача.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволення позову, та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає те, що визначальним для цілей застосування пільг, передбачених п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, є статус об`єкта оподаткування, а не статус власникам такого об`єкта. За позицією позивача суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про неможливість застосування преференцій, передбачених п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, лише з огляду на те, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником. Крім цього, позивач вказує на те, що рішенням Слобожанської селищної ради встановлено ставку податку у розмірі 0% для класу будівель (корівник) власником якого є позивач, у зв`язку з чим застосування контролюючим органом ставки 1%, при визначенні грошового зобов`язання, є безпідставним. Також, як зазначає позивач, суд першої інстанції залишив поза увагою надані докази щодо технічного стану будівлі корівника, яка у березні 2022 року зазнала значних ушкоджень вибуховою хвилею від ракетної атаки агресора, в зв`язку з чим використання об`єкта за призначенням по теперішній час неможливе.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є власником двох об`єктів нерухомості: житловий будинок та корівник (спільна часткова власність; позивачу належить частка 50%), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яка міститься у матеріалах справи.
Площа житлового будинку становить 332,90 кв.м., а загальна площа корівника – 1471,60 кв.м.
Контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення, якими визначені грошові зобов`язання за період 2021-2023 зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:
№ 1976597-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 6387 грн.
№ 1976601-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 6 919,25 грн.
№ 1976605-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 7 132,15 грн.,
якими визначено податкові зобов`язання по об`єкту нерухомості – житловий будинок.
№ 1976648-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 22 074 грн.
№ 1976649-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 23 913,50 грн.
№ 1980039-2413-0417-UA1202050000010438 на суму 24 649,30 грн., 
якими визначено податкові зобов`язання по об`єкту нерухомості – господарська будівля (корівник).
Крім цього, контролюючим органом прийнято рішення про застосування обтяження у виді податкової застави на рухоме майно та нерухоме майно згідно Акту опису майна від 21.03.2025 року № 547/1987524454/04-36-13-06-17/2.
Не погодившись з вказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, оскаржено в частині незадоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обгрунтованості, в частині незадоволених позовних вимог.
Щодо заявлених позивачем вимог про скасування ППР, якими визначено податкові зобов`язання по об`єкту нерухомості – житловий будинок.
Як вбачається із заявленого позову підставою для визнання протиправними та скасування вказаних ППР позивачем визначено те, що він є пенсіонером за віком, у зв`язку з чим відповідно до рішення Слобожанської міської ради №2034-38/VІІ від 27.06.2019 звільнений від сплати податку на нерухоме майно.
З приводу такої позиції позивача суд зазначає таке.
Додатком 2 рішення Слобожанської селищної ради від 27.06.2019 року № 2034-38/VII встановлена пільга для одиноких пенсіонерів під час сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 100%.
Додатком 2 рішення Слобожанської селищної ради від 29.06.2021 року № 788-8/VIIІ встановлена пільга для пенсіонерів за віком під час сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 100%.
Однак у п. 5.4 Положення про порядок обчислення та сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, на території Слобожанської територіальної громади, яке затверджено рішенням Слобожанської селищної ради від 27.09.2019 року № 2034-38/VII, вказано, що фізичним особа, визначеним у додатку 2 до цього Положення пільга надається за умови, що їх середньомісячний дохід (розмір пенсійних, соціальних та інших виплат) не перевищує 1,5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року.
Також у п.5.4 Положення про порядок обчислення та сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, на території Слобожанської громади, яке затверджено рішенням Слобожанської селищної ради від 29.06.2021 року № 788-8/VIIІ, вказано, що фізичним особа, визначеним у додатку 2 до цього Положення пільга надається за умови, що їх середньомісячний дохід (розмір пенсійних, соціальних та інших виплат) не перевищує 1,5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року.
У спірному випадку судом першої інстанції встановлено та не спростовано позивачем те, шо дохід позивача у період 2021,2022 та 2023 рік перевищував 1,5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року, що підтверджується інформацією про доходи пенсіонера ОСОБА_1 , яка надана листом Головного управління ПФ України в Дніпропетровській області 14.10.2025 року № 0400-010408-7/193106.
Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність аргументів позивача щодо його звільнення від сплати податку на нерухоме майно на підставі рішення органу місцевого самоврядування.
Аргументів, які б свідчили про необгрунтованість вказаних висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Щодо заявлених вимог про скасування ППР, якими визначено податкові зобов`язання по об`єкту нерухомості – господарська будівля (корівник).
Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
У той же час, пп.266.2.2 п.266 ст.266 ПК України визначає об`єкти нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування.
Так, підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 ПК України (в редакції Закону України від 23.11.2018 року №2628-VIII) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 ПК України (в редакції Закону України від 23.02.2024 року №3603-ІХ) визначено, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
З аналізу положень вказаної норми права суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що для цілей застосування положень пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначальним є наявність двох умов: перша з яких – власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга – об`єкт нерухомості: нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (до внесених змін Законом України від 23.02.2024 року №3603-ІХ), а після внесених змін - віднесена до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовується за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, у справах: №600/5153/23-а (постанова від 21.05.2024), №500/6132/23 (постанова від 05.02.2025).
Оскільки у спірному випадку позивачем не доведено, а судом не встановлено того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування преференцій, передбачених п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, у спірному випадку.
В апеляційній скарзі позивач висловлює позицію суть якої полягає в тому, що визначальним для цілей застосування пільг, передбачених п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, є статус об`єкта оподаткування, а не статус власникам такого об`єкта - сільськогосподарський товаровиробник. За позицією позивача відсутність у суб`єкта такого статусу не може бути підставою для висновку про неможливість застосування преференцій, передбачених п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. 
Обгрунтовуючи таку позицію позивач посилається на висновки Верховного Суду, які роблені у справах: №500/2407/18 (постанова від 24.02.2020), №380/2434/20 (постанова від 11.04.2023), № №600/5153/23-а (постанова від 21.05.2024), №500/6132/23 (постанова від 05.02.2025).
Суд апеляційної інстанції, з приводу таких аргументів позивача, зазначає, що в жодній із зазначених позивачем справ Верховним Судом не було зроблено висновок про те, що відсутність у власника об`єкта нерухомості статусу - сільськогосподарський товаровиробник, не перешкоджає для застосування преференцій, передбачених п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Навпаки, у наведених справах Верховний Суд послідовно виходив з того, що підставою для застосування преференцій, передбачених п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, є встановлення обставин як щодо спеціального статусу об`єкта нерухомості так і щодо спеціального статусу власника такого об`єкта нерухомості.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку відсутні підстави для застосування преференцій, передбачених п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, через відсутність у позивача статусу - сільськогосподарський товаровиробник.
Щодо тверджень позивача про те, що рішеннями Слобожанської селищної ради від 27.09.2019 року № 2034-38/VII “Про встановлення ставок податку та пільг на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Слобожанської селищної територіальної громади на 2020 рік” та від 29.06.2021 року № 788-8/VIIІ “Про встановлення податку та пільг на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Слобожанської громади” встановлено ставку податку у розмірі 0% для будівель тваринництва, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що у вказаних рішеннях селищної ради зроблено застереження про те, що об`єкти нерухомості, які класифікуються за цим підкласом, звільняються/можуть звільнятися повністю або частково від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до норм підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Оскільки у спірному випадку не було встановлено підстав для застосування пільг, передбачених п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, то суд першої інстанції обгрунтовано зазначив про безпідставність посилань позивача на вказані рішення органу місцевого самоврядування.
Стосовно аргументів позивача про пошкодження майна, слід зазначити те, що позивачем не було надано доказів як щодо знищення нерухомого майна, яке є об`єктом оподаткування у спірному випадку так і щодо звернення до компетентних органів стосовно встановлення такого факту.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції, в частині незадоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі №160/25347/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 11.03.2026
Повне судове рішення складено 12.03.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров