Справа № 175/15257/25
Провадження № 2/175/3111/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"26" лютого 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Зубченка Б.С., представника позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи – орган опіки та піклування дітей Синельниківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що у сторін народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в офіційному шлюбі сторони не перебували. З моменту народження сина відповідачка фактично не приділяла йому часу на виховання та духовний розвиток, не цікавилась його життям. З 2022 року сторони перестали проживати разом, після чого спілкування ОСОБА_3 з сином взагалі припинилось. На даний момент, мати від виховання дитини самоусунулась, навчанням та життям не цікавиться, при цьому, дитина проживає з батьком та повністю перебуває на його утриманні. На підставі викладеного, позивач вважає, що збереження батьківських прав відповідачки стосовно сина, зашкодить інтересам дитини та не сприятиме її гармонійному розвитку, крім того, збереження батьківських прав за особою, відсутньою у житті дитини, створить почуття невизначеності у житті дитини, що не сприятиме нормальному психічному та емоційному розвитку дитини.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження, залучено третіх осіб до участі у справі. 
Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 року замінено третю особу з Військової частини НОМЕР_2 на Військову частину НОМЕР_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 про визнання позову. Також просить справу про позбавлення її батьківських прав розглянути за її відсутності та задовольнити позовну заяву про позбавлення її батьківських прав. Проти ухвалення відповідного рішення судом не заперечує.
Представник органу опіки та піклування дітей Синельниківської міської ради в судове засідання не з`явився, розгляд справи просив здійснювати без його участі.
Представники військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заперечень щодо позовної заяви на адресу суду не надходило. 
Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 18.08.2020 року, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено актовий запис №927. Батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_3 .
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.06.2024 року до повноліття дитини.
24.02.2025 року постановою головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвин Т.С. було відкрито виконавче провадження №77304089 на підставі виконавчого листа №191/2810/24 від 07.02.2025 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.
Згідно податкової декларації платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця вбачається, що за І квартал 2025 року загальна сума доходу ОСОБА_2 становить – 260744 грн.
Згідно акту №1 керівника "ОСББ №110 вул. Воровського" від 12.02.2024 року встановлено, що ОСОБА_2 мешкає разом зі своїм сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно довідки №11 комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №8 «Лісова казка» Синельниківської міської ради» від 16.06.2025 встановлено, що ОСОБА_6 приводить та забирає з дитячого садочка його батько ОСОБА_2 , який спілкується з педагогами, цікавиться життям дитини, приймає активну участь у вихованні дитини. ОСОБА_3 у вихованні дитини участі не бере, у закладі жодного разу не була. На даний час батько проходить службу, тому дитину до садочка приводить його дружина ОСОБА_7 .
12.06.2025 року на підставі заяви ОСОБА_2 службою у справах дітей було складено акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком – ОСОБА_2 , дружиною батька - ОСОБА_7 , та дітьми дружини – ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Умови проживання задовільні, є всі необхідні меблі та побутова техніка для проживання, є засоби гігієни.
З наданих письмових пояснень ОСОБА_10 від 05.07.2025 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , вказано, що жодного разу ОСОБА_10 не бачила матір дитини – ОСОБА_4 , батько завжди займається розвитком та вихованням дитини. При цьому, мати залишила дитину на батька, та не виконує належним чином свої батьківські обов`язки.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_11 від 05.07.2025 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що за весь час проживання ОСОБА_2 разом з його малолітнім сином, жодного разу не бачила його матір. Фактично мати залишила дитину на батька, та не виконує належним чином свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком. Вихованням та розвитком дитини займається тільки батько.
Рішенням виконавчого комітету від 28.01.2026 року затверджено висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав», відповідно до якого під час здійснення оцінки потреб було встановлено, що ОСОБА_2 на даний час проходить службу в Збройних Силах України. Повністю займається утриманням свого сина, піклується про його фізичний та моральний розвиток, забезпечує у повній мірі ОСОБА_12 одягом, взуттям, засобами гігієни та продуктами харчування. Фактичний догляд за дитиною наразі здійснює його дружина - ОСОБА_7 . Також, з висновку вбачається, що ОСОБА_3 покинула малолітнього сина ОСОБА_12 на виховання батькові ОСОБА_2 , з яким не перебувала в шлюбі. Понад три роки мати не бере участі у вихованні, утриманні та житті дитини, не підтримує з ним зв`язок. Зі слів, ОСОБА_7 було встановлено, що з чоловіком вони спільно проживають з 2022 року та виховують трьох дітей. Враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Синельниківської міської ради дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. 
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Суд зауважує на тому, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позивач стверджує, що відповідач самоусунулась від виховання сина, його навчанням та життям не цікавиться, при цьому жодними письмовими доказами не підтверджено систематичний та постійних характер вказаних дій з боку відповідача та не підтверджено факт свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 через канцелярію суду надала заяву про визнання позову, в якій погодилася на позбавлення її батьківських прав відносно сина – ОСОБА_4 та не заперечувала проти ухвалення відповідного рішення судом.
Положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що заява відповідача, в якій остання надає згоду на позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини, у зв`язку з чим суд відмовляє у прийнятті вказаної заяви.
При цьому саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав, про що Верховний Суд зробив висновок, зокрема, у постанові від 10.11.2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23).
Також, у відповідності до ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, суд не погоджується зі складеним органом опіки та піклування Синельниківської міської ради висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.
Заслухавши думку учасників справи, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому, систематичну поведінку ОСОБА_3 щодо ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, у зв`язку з чим суд не вбачає правових підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.
Крім того, суд враховує, що на момент звернення до суду з позовом у цій справі та наразі ОСОБА_2 є військовослужбовцем, у зв`язку з чим ухвалення рішення про позбавлення матері батьківських прав може бути підставою для звільнення позивача з військової служби на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 495/432/23 (провадження № 61-17548св23). 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. 
Разом з тим положеннями 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках з урахуванням особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
З огляду на те, що неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків зводиться, в основному, до того, що відповідач не бере участі у вихованні, утриманні та житті дитини, не підтримує з ним зв`язок, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина та догляду за ним, поклавши на службу у справах дітей контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - служба у справах дітей Синельниківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Попередити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель