МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2026 р.  	№ 400/2349/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні, з особливостями, встановленими ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, бульв. Квітковий, 4, корп.4,м. Південноукраїнськ,Вознесенський р-н, Миколаївська обл.,55002, 	

про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (відповідач) з вимогами:
визнати протиправною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 ;
зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8906983 від 23.07.2009 року, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: АА №295073, видана 21.07.2009 року начальником ВДВС Братського РУЮ Тетричко І.А., про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внести відповідні відомості щодо реєстрації припинення обтяження майна реєстраційний номер обтяження 8906983 від 23.07.2009 року.
Позовну заяву мотивовано тим, що при спробі здійснити реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , позивач встановив, що в Єдиному реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження його майна, внесений на виконання постанови начальника ВДВС Братського РУЮ від 21.07.2009. На звернення представника позивача до відповідача, останній повідомив, що станом на 12.02.2026 року виконавчих проваджень щодо позивача у стані «відкрито» на виконанні у відділі не перебуває. За даними автоматизованої системи виконавчого провадження, в межах допустимого пошуку виконавчих документів, які підлягають реєстрації та обліку за відділом, наявні виконавчі провадження у стані «завершено»; заборгованість відсутня. Водночас, відповідач зазначив, що неможливо однозначно визначити виконавче провадження, в якому винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.07.2009 року, на підставі якої зареєстровано обтяження № 8906983 від 23.07.2009 року, встановити наявність підстав для його припинення, у зв`язку з чим зняття арешту з майна не виявляється можливим.
Ухвалою суду від 10.03.2026 суд відкрив провадження у справі, постановив, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні з урахуванням особливостей, встановлених ст.ст.268-272, 287 КАС України щодо розгляду термінових справ. Суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, 
Відповідач проти позову заперечив, у відзиві від 19.03.2026 зазначив, що оскаржуваний арешт майна було накладено ще у 2009 році, тобто більш ніж за 15 років до моменту звернення позивача до суду. Таким чином, позивачем пропущено встановлений законом процесуальний строк звернення до суду. Також відповідач стверджує про відсутність протиправної бездіяльності з його боку, оскільки обов`язок — відсутній; можливість — відсутня; причина невчинення дії — об`єктивна (відсутність провадження). На думку відповідача, позивач обрав неналежний спосіб захисту. Аналіз змісту позовної заяви свідчить, що заявлені позовні вимоги формально сформульовані як оскарження бездіяльності державного виконавця, однак їх реальна правова природа є іншою. По суті, позов спрямований не на перевірку законності рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця у розумінні адміністративного судочинства, а на усунення обтяження майна (зняття арешту), тобто на досягнення матеріально-правового результату. Таким чином, позивач фактично намагається змінити стан речового права (усунути обмеження права власності). Тому даний спір має приватно-правовий характер. Відтак, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.
На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 462696624, у реєстрі міститься запис про обтяження за № 51961857 від 23.07.2009 здійсненого на підставі постанови № АА 295073 від 21.07.2009 ВДВС Братського РУЮ Миколаївської області та внесено обтяження у вигляді арешту 1/2 частки житлового будинку за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, селище Братське, провулок Північний, будинок 7., реєстраційний номер обтяження 8906983 від 23.07.2009
Позивач звернувся до відповідача з вимогою видалити зазначений запис (заява від 19.02.2026)
Відповідач листом № 12957/5 від 02.03.2026 у задоволенні заяви відмовив, пославшись на відсутність правових підстав.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.
Суд, оцінивши досліджені у справі докази, дійшов таких висновків.
Вирішуючи спір, суд враховує, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент накладення арешту на майно позивача регламентувались Законом України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV).
Частиною 1 ст. 38 Закону №606-XIV передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Приписами ст. 59 Закону №606-XIV унормовано, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання.
Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.
За наявності письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов`язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови державного виконавця про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту.
У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.
05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).
За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Водночас, згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 6 ч. 3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до вимог ст. 56 Закону №1404-VIII арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Таким чином, арешт майна боржника, як виконавча дія, можливий лише в межах наявного відкритого в порядку та на підставах визначеного Законом №1404-VIII виконавчого провадження з примусового виконання рішення уповноваженого органу.
Приписами ст. 59 Закону №1404-VIII передбачено порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII).
Таким чином, судове рішенням про зняття арешту з майна боржника, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття арешту з такого майна постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що відповідач не надав належних і допустимих доказів існування виконавчого провадження, у межах якого 21.07.2009 накладено арешт за реєстраційним номером обтяження № 8906983, суд дійшов висновку, що підстави накладення арешту та статус позивача як боржника не підтверджені.
Тому суд не вбачає ні фактичних, ні юридичних підстав для існування обтяження та арешту на майно позивача.
За таких умов подальше збереження арешту є безпідставним та непропорційним обмеженням права власності позивача.
Оскільки жодних доказів існування зобов`язань позивача матеріали справи не містять, а відповідач не довів наявності правових підстав для збереження обтяження, суд приходить до висновку про протиправність бездіяльності щодо незняття арешту та наявність підстав для його скасування.
Суд відхиляє доводи відповідача про приватноправовий характер спору, оскільки предметом позову є перевірка законності бездіяльності органу ДВС як суб`єкта владних повноважень, яка полягає у незнятті арешту (обтяження) за відсутності встановлених підстав його накладення.
Незняття відповідачем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8906983 від 23.07.2009 року, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: АА №295073, видана 21.07.2009 року начальником ВДВС Братського РУЮ Тетричко І.А., 
Щодо позовної вимоги про внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, то вказана вимога є передчасною.
При цьому, у силу п.9 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, у тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Тобто, лише після набрання рішенням суду законної сили можливі внесення змін до такого реєстру.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України з урахуванням часткового задоволення позову.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (бульв. Квітковий, 4, корп.4,м. Південноукраїнськ,Вознесенський р-н, Миколаївська обл.,55002 ЄДРПОУ 45112306) задовольнити частково. 
2. Визнати протиправною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8906983 від 23.07.2009 року, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: АА №295073, видана 21.07.2009 року начальником ВДВС Братського РУЮ Тетричко І.А.
4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (бульв. Квітковий, 4, корп.4,м. Південноукраїнськ,Вознесенський р-н, Миколаївська обл.,55002 ЄДРПОУ 45112306) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 665,60 (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 коп) грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255, 287 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко