ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
Іменем України
18 березня 2026 року м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 766/16960/25
Номер провадження: 22-ц/819/469/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого – Радченка С.В.,
суддів: Базіль Л.В., Бездрабко В.О.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», подану представником Лисенком Дмитром В`ячеславовичем, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Кузьміної О.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
В листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (в подальшому – ТОВ УФО) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 4384513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.02.2024 року у розмірі 30000,00грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 3000,00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 16800,00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські Фінансові Операції» 10200 грн. та стягнути понесені судові витрати в сумі 2 422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка 13.02.2024 року уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (надалі – кредитор) Кредитний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту і ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит в сумі 3000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ КБ «Приват Банк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера – ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». Відповідно до реквізитів кредитний договір був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 23.09.2024 року кредитор та позивач уклали договір факторингу № 23/09/24, за яким новий кредитор зобов`язався передати кредитору грошові кошти за плату, а кредитор відступити новому кредитору права грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників.
В цей же день кредитор та позивач підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 23/09/24 від 23.09.2024 року. Новий кредитор сплатив фінансування, та набув право вимоги за кредитним договором № 4384513 від 13.02.2024 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4384513 від 13.02.2024 року у розмірі 6000 грн., з яких 3000 грн. - сума заборгованості за основним боргом, 3000 грн. - заборгованість за процентами, а також понесені судові витрати у розмірі 484,48 грн. по оплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та обов`язку боржниці виконати свої зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору. Зменшуючи розмір нарахованих відповідачці процентів, суд першої інстанції, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, дійшов до висновку про несправедливість умов кредитного договору в частині нарахування щоденних відсотків.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ УФО, від імені якого діє Лисенко Д.В., подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду змінити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, у випадку його незгоди з розрахунком та розміром процентів за Кредитним договором, стягнення яких є предметом позовних вимог, з підстав невідповідності такого розрахунку вимогам чинного законодавства, мав би сам визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону. Просив збільшити розмір стягнутих судом відсотків, надавши відповідний уточнений розрахунок.
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив. 
Фактичні обставини справи
13.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4384513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту 3000,00 грн. (п. 1.2 договору); строк кредиту 360 днів ( п. 1.3 договору) з 13.02.2024 року по 07.02.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до неї застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5 % у день. 
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало їй кредит в сумі 3000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить довідка платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна» про успішне перерахування коштів.
Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов.
Відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеному в п.4.3. Договору.
У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань, первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами, згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4384513 від 13.02.2024 року у період з 13.02.2024 року по 23.09.2024 року включно, у розмірі 16800 грн.
23.09.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право грошової вимоги до відповідачки.
До позивача, відповідно до укладеного Договору факторингу від 23.09.2024 року №23/09/2024 року, перейшло право грошової вимоги до відповідачки за Договором № 4384513 від 13.02.2024 року у загальному розмірі 21300,00 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту – 3000,00 грн., заборгованості за процентами – 16800,00 грн. 
Позивачем в межах строку дії Договору, з дати факторингу 24.09.2024 року донараховано відсотки за (136 календарних днів). 3000 грн * 2,5 % = 75 грн* 136 календарних дні = 10200 грн., загальна заборгованість відповідача за процентами, визначена позивачем, становить 11150,00грн +16850,00 грн =27 000грн.
Позиція апеляційного суду.
Згідно частини першої ст.368 ЦПК України, в апеляційному суді справа розглядається за правилами розгляду справ у суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною третьою ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її розгляд здійснюється у письмовому провадженні, без виклику сторін.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.
За положеннями статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з п. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням зазначених норм, у даній справі слід дійти висновку про укладеність між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору та погодженням сторонами всіх його істотних умов.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Згідно з ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
За умовами договору факторингу, який укладено між фінансовими установами за обставинами даної справи визначено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог.
Тобто дані договори є результатом домовленості сторін і відповідають загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.
До договору факторингу додано реєстр прав вимог, згідно якого вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ УФО право вимоги заборгованостей до боржників у тому числі і до  ОСОБА_1 за кредитним договором №4384513 від 13.02.2024 року у загальному розмірі 21300,00 грн.
Договір факторингу та реєстр прав вимог містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеному між ТОВ «Лінеура Україна»та  ОСОБА_1 та суми заборгованості. Договір факторингу та реєстр прав вимог містять підписи сторін, а тому є належними та допустимими доказами.
Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконала, погашення заборгованості не здійснювала, а тому суд першої інстанції правильно констатував, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 3000 грн., що становить тіло кредиту.

Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості в частині нарахованих відсотків, суд першої інстанції припустився помилки та не врахував вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, від 22.11.2023 і не визначив розмір заборгованості по процентам відповідно до положень цього Закону, що є підставою для зміни судового рішення.
При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання суду першої інстанції на правові позиції Верховного Суду, оскільки обставини справ, які були предметом перегляду судом касаційної інстанції відрізняються від обставин, встановлених при розгляді даної справи. 
Договір між сторонами укладено 13.02.2024 року. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, від 22.11.2023 набрав чинності 24.12.2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Таким чином, станом на час укладення згаданого вище Кредитного договору (23 березня 2024 року) вже був чинний (з 24 грудня 2023 року) Закон, який обмежував максимальний розмір денної процентної ставки.
Порядок розрахунку денної процентної ставки (за відповідною формулою) встановлено частиною 4 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», частиною 5 якої встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
А частиною 6 згаданої статті встановлено, що саме з метою уникнення недобросовісних практик розрахунку денної процентної ставки Національному банку України надано право встановлювати додаткові вимоги до складових розрахунку денної процентної ставки.
Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Разом з цим, частиною 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства, а тому суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону.
Заборгованість за укладеним між сторонами договором розрахована, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки, за якими розмір відсотків, встановлених договором із 24.12.2023 по 22.04.2024 не може перевищувати 2,5%, із 23.04.2024 по 20.08.2024 -1,5%, а із 20.08.2024 1,0%.
Таким чином, розрахунок заборгованості повинен обчислюватися у такому порядку:
-за період: 13.02.2024 по 22.04.2024 – 2,5%; 3000 * 69 днів * 2,5% = 5 175 грн.
-за період: 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 – 1,5 %; 3000 * 119 днів_* 1,5 %= 5 355 грн.
-за період: 21.08.2024 по 07.02.2025 – 1 %; 3000 * 170 днів * 1 % = 5 100 грн. 
Загальний розмір процентів за Договором № 4384513про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.02.2024 за період із 13.02.2024 р. по 07.02.2025 року складає: 5175 + 5355+5100 = 15 630 грн.

Сума загальної заборгованості буде становити 3000 грн.+ 15 630 грн. = 18 630 грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь ТОВ УФО, що є підставою для зміни рішення суду в сторону збільшення суми заборгованості.

Щодо судових витрат
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, необхідно відповідно провести і розподіл судових витрат.
Встановивши, що позивач звертався з позовними вимогами на загальну суму 30000 грн., сума яка підлягає до стягнення становить 18 630 грн., що становить 62,1%, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягають пропорційному стягненню на користь позивача суми витрат по оплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції та правової допомоги, а саме з (2422,40 грн.+ 3 633, 60 грн.= 6 056 грн. – 37,9%) до 3760,77 грн. (судовий збір), та з 10000 грн. до 6210 грн. (правова допомога). 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», подану представником Лисенком Дмитром В`ячеславовичем, задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2026 року змінити, збільшивши стягнуту суму заборгованості по кредитному договору № 4384513 від 13.02.2024 року з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»з 6000 грн. до 18 630 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судові витрати по оплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 3760,77 грн., та витрати по оплаті правової допомоги в сумі 6210 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий    С.В. Радченко

Судді Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко